Avades Uut Testamenti
David Pawson Paulus ja tema kirjad
Järgmistes loengutes vaatame mitmeid Pauluse kirju.
Enne sellega edasi minemist
tutvume Pauluse endaga ja kuidas ta hakkas
neid kirju kirjutama ning kuidas peame neile lähenema.
Kes oli see mees?
Teame temast rohkem kui ühestki teisest apostlist.
Kolmandik UT-st on kas tema poolt või temast kirjutatud.
Kui panna Apostlite teod tema kirjadega kokku, näeme,
et üle kolmandiku UT-st keskendub sellele mehele.
Oletan, et tal on rohkem mõju 2000-aastasele koguduse ajaloole,
kui ühelgi teisel inimesel peale Jeesuse.
Võib ka öelda, et tal
oli Euroopa ajaloole suurem mõju kui kellelgi teisel.
Seega kes ta oli?
Alustame tema elust enne kirjade juurde minekut.
Tahan rääkida Paulusest enne tema pöördumist,
pöördumise ajal ja peale pöördumist.
Need on tema elu kolm etappi.
Kolmas neist on pikim ning kõige põnevam.
Enne pöördumist oli ta sündinud Tarsoses,
tänapäeva Kagu-Türgis, mis asub Vahemere kirdeosas.
See oli ülikoolilinn, kus asus kolmandik muistseid ülikoole.
Ateena oli number 1.
See oleks tänapäeva Cambridge.
Aleksandria oli number 2, sellepärast, et mina käisin seal.
See vastaks Oxfordile.
Tarsos, nr 3, vastaks Durhamile.
See on siis nende järjestus.
See oli ülikoolilinnadest 3. kohal kogu Vahemeremaal.
Pauluse kasvatatust mõjutas kolm põhilist asja.
Esiteks ta juudist vanemad.
Ta oli juut ning oli uhke,
et on osa Jumala valitud rahvast ega häbenenud seda mingil viisil.
Ta tahtis hiljem sellest vabaneda,
kuid teda oli kasvatatud uskuma Jahvesse, Iisraeli Jumalasse.
Jumal on esimene isik ta elus alates lapsepõlvest,
kuigi arvas ekslikult, et teenib kristlaste tagakiusamisega Jumalat.
Ta sündis Benjamini suguharusse, mis oli üks 12 suguharust,
mis oleks peaaegu Kohtumõistjate raamatus hävitatud,
kuid jäi püsima ja oli väga väike suguharu.
Sellest tuli Iisraeli esimene kuningas, Saul.
Te hääldate ilmselt teisiti, kui seda tehakse algkeeles.
See väike poiss sai nime Iisraeli esimese kuninga järgi.
Ta tuli samast suguharust, seega kutsusid nad teda Sauliks.
Hiljem võttis ta endale ladina nime Paulus.
See tähendab tegelikult väikest.
Ta oli enese silmis väike mees.
See on üks moment tema kasvatusest.
Poisina kolis ta arvatavasti Galileasse.
Teame vähemalt, et ta pere kolis sinna.
Nad saatsid poisi Jeruusalemma
ühe väga kuulsa professori käe alla, keda kutsuti Gamalieliks.
Gamalielist kuuleme UT-s ainult ühel korral.
Kui temalt küsiti kristlaste kohta, ütles ta: "Ootame ja vaatame.
Kui see on Jumalast, see püsib, kui ei ole, surevad nad välja."
Tüüpiline erapooletuks jäämine.
Tulemus on, et me ei kuule kunagi rohkem Gamalielist.
Ta oli liberaalne avara elukäsitlusega
ning tolerantne mees, kes ütles: "Ärge erutuge. Ootame ja vaatame."
Üks tema õpilastest, Saul oli täpselt vastupidine.
Ta ütles: "Need kristlased on ohtlikud.
See on suurim oht juudiusule ja kavatsen selle vastu võidelda."
Huvitav on selle juures, et Jumal võib teha
palju rohkemat vastuseisuga, kui ükskõiksusega.
Aastaid tagasi rääkisin noorteklubis umbes kolmekümnele noorele.
Kui tulin koju, küsis naine nagu tavaliselt, kuidas mul läks.
Ütlesin, et mul on lootust kahele.
Kaks neist olid mu peale nii vihased, et nende silmades olid vihapisarad.
Mul on lootust nende jaoks, sest ülejäänud lihtsalt vaatasid mind.
Pärast 6 kuu möödumist ristisime need kaks.
Vaenulikkusega võib ära teha rohkem, kui ükskõiksusega.
Jumal sai teha palju rohkem
selle õpilase Sauliga kui ta õpetaja Gamalieliga,
sest too lihtsalt istus ja ütles: "Ootame, vaatame."
Saul ütles: Võitlen selle vastu.
Selletõttu oli ta asjaga seotud.
Ta hääletas esimese kristliku märtri tapmise poolt, õigemini vastu.
Tehti hääletus, kas tappa Stefanos ning Saulus hääletas selle poolt.
Tegelikult hoidis ta mehe kuube, kes viskas kividega
ning tappis esimese Jeesusesse Kristusesse uskuja.
Sellest ajast vaevasid Paulust südametunnistuse piinad.
Seda sellepärast, kuidas Stefanos suri.
Ta nägu oli auhiilgusest valgustatud
ja ütles: "Näen Jeesust seal ülal. Tema kätte annan oma vaimu."
Viis, kuidas Stefanus suri
ei läinud Saulil meelest ega teadvusest.
Ta alustas tööd kristlusevastase misjonärina.
Ta tahtis olla misjonär kristlaste vastu.
Ta oli valmis kodumaalt lahkuma, et mujal kristlasi taga kiusata.
Seega oli ta misjonär juba enne pöördumist,
kuid vale poole peal.
Ta tahtis lahkuda kodu ja pere juurest, et võidelda nende kristlastega.
See on osa tema tagapõhjast.
Ma ei maininud kaht teist mõju.
See oli juudi mõju, kuid teda mõjutas ka kreeka keel.
Tarsoses elades rääkis ta kreeka keelt.
See oli vana maailma keel, nagu suahiili on Aafrika idarannikul.
Igal pool, kuhu lähete, võite rääkida suahiilli keelt.
Kõikjal vanas maailmas saadi kreeka keelest pea kõikjal aru.
Selle keele tõttu sai ta jutlustada pea kõikjal.
Järgmiseks oli Rooma seadus, sest tema isast oli saanud
teatud teenete tõttu Rooma riigile selle kodanik.
Võib-olla sellepärast,
et ta oli rooma sõduritele valmistanud palju telke.
Ma täpselt ei tea.
Telgitegemisest oli saanud pereäri,
millega hakkas Saul 12-aastaselt tegelema.
Sellest ajast teenis ta elatist telgitegijana.
Tema isale omistati Rooma kodakondsus,
mille kaudu sai Paulusest või Saulist pärimise kaudu Rooma kodanik.
See andis talle teatud privileegid, mida ta ka kasutas.
Näiteks, kui ta apelleeris oma elu lõpus Caesari ees,
kasutas ta samuti oma privileege.
Kui teda hukati, ei löödud teda risti nagu Peetrust või Jeesust.
Tal raiuti pea maha.
Kiire surm oli Rooma kodaniku privileeg.
Samas oli ristilöömine kõige aeglasem suremisviis.
Ühtegi Rooma kodanikku pole kunagi risti löödud.
See oli nii alandav, et oli roomlastele allapoole arvestust.
Tal raiuti pea maha.
Seega oli tal Rooma kodakondsusest kasu.
Tal oli õigus apelleerida,
nagu iga selle riigi kodanik võib apelleerida lordide kojani välja.
Nii võis ta apelleerida otse Caesarile, mida ta ka hiljem tegi.
Tal oli ainulaadne kombinatsioon juudi, kreeka ja rooma tagapõhjast.
See tegi ta ideaalseks misjonäri kandidaadiks,
kes kuulutab mittejuutidele Kristusest.
Tal poleks saanud olla paremat kasvatust.
See kinnitab, et Jumal valmistab sind
sinu elutööks ette juba enne kristlaseks saamist.
Enne kui oled sellest teadlik.
Jumalal oli plaan juba siis, kui Saul oli alles emaihus.
Jumal valmistas teda.
Loomulikult pidi ta jõudma punkti,
kus pöördus antikristlikust misjonärist kristlikuks.
Juudi pööramiseks kristlaseks on vaja ainult ühte asja.
Tegelikult ei peaks kutsuma ühtegi juuti kristlaseks.
See on paganlik sõna, tuli paganlikust Antiookiast.
Juudid saavad täis- või pärisjuutideks.
Nendest ei saanud kristlased, seega ärge nimetage neid selleks.
Temast sai Jeesusesse uskuja.
Juudile on vaja pöördumiseks ainult üht.
Teada, et Jeesus elab.
Üksnes seda.
Jutlustasin Cambridge'is ühele 25-aastasele juuditarile,
kes tuli pärast minu juurde ja küsis:
"Kas tahad öelda, et Naatsareti Jeesus elab veel?"
"Jah," vastasin.
Seepeale ütles ta: "Kui Ta elab, peab Ta olema meie Messias."
Meie.
Ütlesin: "Jah."
Ta küsis, kuidas saab teha kindlaks et Jeesus elab tõepoolest.
Ütlesin, et ta prooviks sealsamas Temaga rääkida.
Ta tegi seda ja sai selguse.
Kümne minuti pärast õpetas ta mulle Piiblit.
Ta sai selle kõik oma tagapõhjast, mis oli ta veres.
Seal oli kogu tõde, v.a üks võti, mistõttu oli uks suletud.
Selleks oli et Naatsareti Jeesus on nende Messias.
Kui ta sai selle võtme, avanes talle kogu Piibel
ja ta õpetas mulle Pühakirja 10 min pärast usule tulemist.
Sel viisil saab ühel päeval kogu juudirahvas pööratud.
Mis juhtus Paulusega või Saulusega Damaskuse teel,
juhtub ühel päeval kogu juudi rahvusega.
Kui nad vaatavad Temale,
kelle nad lõid risti ning mõistavad, et on eksinud.
Seesama juhtus Damaskuse teel.
See esimene pilt on tehtud Golani kõrgustikul,
sest see juhtus seal väikese Kanitra linna lähistel.
Niipea kui selle juudi,
selle variseri, selle juutide juudi, selle heebrealaste heebrealase
jalad puudutasid paganate maad, kohtas ta Naatsareti Jeesust,
kes ütles, et saadab ta paganate juurde.
Seega toimus tema pöördumine väljaspool juudi territooriume.
See on väga tähelepanuväärne.
Ta läks Golani kõrgustikule, mis asub Damaskusest
mõne tunni kaugusel, ja kohtus seal Jeesusega.
Selle mäe jalamil muutus Jeesus
Peetruse, Jaakobuse ja Johannese juuresolekul.
Sel korral oli Jeesus palju eredam.
Sellel korral nägi ta Jeesust,
kes oli juba üles tõusnud ja saanud tagasi selle auhiilguse,
mis oli Talle kunagi kuulunud, enne kui Ta selle maha jättis.
Ta jättis selle siia tulles maha.
Kui Ta läks Taevasse tagasi läks, sai Ta kogu oma auhiilguse tagasi.
See auhiilgus võib sind pimedaks teha.
Kui näeksime praegu Jeesuse auhiilgust,
jääksime pimedaks, sest me sarvkiht kahjustuks.
Need valgused siin on juba piisavalt halvad,
siiski pole võrreldavad Jeesuse auhiilgusega.
Peetrus, Jaakoobus ja Johannes nägid Jeesust Ta lihaks olemise ajal,
kuid mitte pärast ülestõusmist, kui Ta sai jälle Isa auhiilguse.
See valgus oli eredam
kui keskpäeva päike ning tegi ta pimedaks.
Ta tuli meeleparandusele ja usule.
Kogu sünniprotsess võttis kolm päeva aega.
See ei jõudnud lõpule, kuni Ananias tuli ja palvetas temaga.
Ananiasele ütles Jumal:
"Mine ja palveta ühe mehega, kelle nimi on Saul."
"Saul, ta tuli ju meid tapma!"
See vana mees
pidi oma uhkuse alla neelama ning minema ja ta ütlema Saulile:
"Olen tulnud, et terveneksid, hakkaksid uuesti nägema,
saaksid ristitud veega ning täituksid Püha Vaimuga."
See on terviklik sünd,
kui teate mu raamatut "The Normal Christian Birth."
See on täielik uussünd
ja tal läks kolm päeva, alates meeleparandusest, usust,
kuni ristimiseni ja Püha Vaimuga täitumiseni.
Sellest ajast nägi Paulus
kõike seda ühena, kui uuestisünnina kuningriiki.
Seda ta sisendas kõikidele
oma pöördunutele Apostlite tegude 19. ptk-is.
See oli ta loomulik kristlik uussünd.
Nüüd oli ta valmis tööks.
Huvitav, et ta ei alustanud kohe misjonärina.
Ta ei peatanud jutlustamist, sest ei saanud sellest vaikida.
Ta tekitas kiirelt vaenulikkust, kus iganes ta ka jutlustas,
eriti juutide hulgas, mitte kunagi roomlaste hulgas.
Nad pidid ta korvis linnamüüri välisküljelt alla laskma.
Selle mehe ettevalmistus teenistuseks on huvitav.
Ta ei alustanud järgmisel teisipäeval.
Seda tahame meie teha.
Kui kuuleme kutset, tahame kõik maha jätta ja seda teha.
Pidi mööduma vähemalt 13 aastat,
enne kui Paulus alustas tegemast, milleks Jumal oli teda kutsunud.
Probleem tekib sellest, et Jumalal on kiire ja meil mitte.
Õigemini öeldes, et Tal ei ole, kuid meil on.
Nii ütles ameerika jutlustaja Phillips Brooks.
Kolmeks aastaks läks ta Araabiasse, et kõike seda läbi mõelda.
Ümber mõtestada oma teoloogiat.
Ta ei läinud kolledžisse, piiblikooli
ega kellegagi konsulteerima vaid lihtsalt veetis aega Issandaga.
Ta oli eriline isik, kuna oli viimane, kes nägi ülestõusnud Issandat.
Ta väitis, et oli kõige viimane selline apostel, number 13.
Mõned inimesed ütlevad,
et ta peaks olema number 12, Juudas Iskarioti kohal.
See on täiesti vale.
Paulus tunnustas alati neid 12
ega arvanud kunagi end nende hulka.
Ta oli number 13.
Jätkuvalt rääkis sellest apostliks olemise vormist.
Kas ma ei ole Teda näinud?
Kas Ta ei ole mind kutsunud?
Ta on selline apostel, kes võib kirjutada Pühakirja
tänu oma ainulaadsele suhtele ülestõusnud Jeesusega.
Kolm aastat Araabias, et asjade üle järele mõelda.
Tema mõistus pidi töötama järgmiselt.
Kui Jeesus teda Damaskuse teel kohtas,
küsis Jeesus: "Miks sa mind taga kiusad?
Ta võis öelda: "Ma ei kiusa sind vaid kiusan kristlasi taga."
Ta ei öelnud seda, sest mõistis,
et mida iganes tehakse kristlastele, seda tehakse Kristusele.
Sellest nägemusest
kasvas välja arusaam kogudusest kui Kristuse ihust.
Kas saate aru?
Ta mõistis, et mida iganes teete
Ta vähimatele vendadele, seda teete Talle.
Sõna sõnalt on kristlased Tema ihu maa peal.
Seega, mida teete neile, teete ka Issandale.
Tema teoloogia kasvas välja
kohtumisest ülestõusnud Kristusega Damaskuse teel.
Seda kõike pidi ta mõtlema kolme aasta jooksul Araabia kõrbes.
Peale seda läks ta Jeruusalemma.
Seal tekkisid probleemid.
Nad ei uskunud, et ta oli tõeline pöördunu.
Kas teie usuksite?
Keegi, kes on te pere vangi pannud,
ilmub järgmisel pühapäeval kirikusse ja ütleb, et on usku pöördunud.
Kui öelda vähimat, olete ettevaatlik.
Kallis Barnabas, see tore mees.
Barnabas tähendab julgustuse poeg.
Barnabas on kallis mees.
Barnabas võttis oma ülesandeks
tutvustada Sauli Jeruusalemma kristlikule kogudusele.
Jeruusalemma juudid pahandusid ikkagi väga.
Nad suhtusid temasse kui reeturisse.
Ta oli üks paremini väljaõpetatud rabi
ja nüüd oli ta üks nendest vihatud kristlastest.
Ta saadeti 10 aastaks Tarsosesse tagasi.
Vaatame sellest mööda.
Arvame, et Paulus pöördus usku
ja läks kohe misjonireisidele ning hakkas jutlustama.
Ei. Tal läks Araabias kolm aastat selle läbimõtlemiseks
ja oli 10 a oma kodulinnas, oodates, et kutset kinnitatakse.
Peale seda tuleb pildile kallis Barnabas.
Muide, see on Damaskuse tee,
kuid selle tänava nimi on "otse Damaskusesse".
Selsamal tänaval Ta ristiti ning täitus Püha Vaimuga.
See tänav on ka tänapäeval seal ja kulgeb Damaskuse keskusest läbi.
Arvasin, et ehk olete huvitatud.
See ei ole just väga hea foto, kuid on väga tähtis koht.
Tõenäoliselt ei tunne seda ära ega ole sellest pilti näinud.
See on tänapäeva Süürias üks väga suur linn.
Seda kutsutakse Antiookiaks.
See linn esineb suures osas UT-s ja samuti Pauluse elus.
Esiteks oli see koht,
kuhu kadunud poeg läks oma raha kulutama.
Kauge maa.
Evangeeliumi ajal oli vaid üks kauge maa, st Antiookia.
Seda kutsutakse vana maailma Pariisiks, Amsderdamiks
või Bangkokiks, mis ütleb juba piisavalt.
Kui tahtsid silma paista
ja elasid Iisraelis, teenisid nii palju raha kui võimalik
ja läksid Antiookiasse, sest seal juhtus kõike.
Seal olid ööklubid ning kõik muu elu toimus seal.
Sellepärast lõpetas kadunud poeg koos sigadega.
Pole kahtlustki,
et kui vaatate kaarti, näete, et see on ainus koht,
kuhu minna, kui tahate tõeliselt silma paista.
See oli üks halb koht.
Patune koht.
Seal võrsus esimene kristlik kogudus.
Barnabas oli osa sellest.
Sellepärast öeldi seal esimest korda sõna kristlane.
Barnabas tõi lõpuks 10 aasta möödudes
Sauli Antiookiasse, paganate kogudusse.
Selle juutide juudi, kes pidi nüüd elama paganana.
Ta ütles, et tahtis seda teha.
Aastaid hiljem saadab ta juudi paganate keskele.
Ta oli valmis elama ükskõik kus, et kasvõi kedagi Jumala juurde tuua.
See on selline paindlikkus, mida ei ole paljudel meist.
Meil on seda vaja.
Igatahes ta läks.
Selles paganate koguduse palveteenistusel oli viis inimest -
mõned õpetajad ning kaks-kolm prohvetit.
Kui nad teenisid Issandat, tuli prohveteering:
"Aeg on käes!
Eraldage Barnabas ja Saulus tööle, milleks ma olen nad kutsunud!"
Saul sai kutse kahel viisil.
Pöördumisel ütles Jeesus, mida tal tuleb teha.
Hiljem sai ta kinnituse prohveteeringu kaudu koguduses.
Tahan, et jooniksite selle alla.
Liiga paljud arvavad, et pelgalt Jumala kutsest piisab.
Usun, et nad peaksid ootama, kuni kogudus selle kutsumise kinnitab.
Seejärel on sul topelt kutse.
Nii peast kui ihust.
Kui päevad lähevad hiljem karmiks, siis see topelt kutse hoiab käigus.
Seega Barnabas ja Saul pidid tegema oma esimest tööd koos.
Tegelikult polnud see nende esimene koostöö.
Mõlemad olid diakonid, varahoidjad.
Esimene töö, mida nad tegid koos Antiookia koguduses,
oli Jeruusalemma näljahädaliste fondi hooldamine.
Lõuna-Jeruusalemmas oli näljahäda.
See kogudus tegi korjanduse
ja kinnitas: "Saul ja Barnabas, olete hea paar fondi hooldamiseks."
Jällegi, kas pole huvitav,
et kuigi ta on mees, kes on kutsutud paganate jaoks,
saab ta koguduses tööd fondi hooldajana.
Nii nad tegid.
Esimest korda töötasid need kaks koos.
Jälle muutume kannatamatuks, et teha ruttu suurt asja.
Saulus ja Barnabas tahtsid seda esimesena teha.
Nüüd saadeti nad välja.
Kogudus ei toetanud neid rahaliselt.
Nad lihtsalt saatsid nad välja.
Nad toetasid hiljem ennast ise.
Nii nad läksid.
Kui te koolitee sarnanes minu omaga
joonistasite Pauluse misjonireise, kuni võisite seda unepealt teha.
Mäletan koolist vaid seda.
Teadmised Pühakirjast oli koolis mu kõige nõrgem külg.
See annab igaühele lootust.
George Bernard Shaw ütles:
"Minu haridus algas, kui olin koolist lahkunud."
Tavatsesin seda joonistada.
See oli ainus, mida armas vikaar meile õpetas
ja mis on mulle meelde jäänud ning mida võin unepealt joonistada.
Saulus ja Barnabas olid siin Antiookias.
Siin on Jeruusalemm.
Sealsed virvendused levisid kuni Antiookiani.
Seejärel sai Antiookiast epitsenter,
mille mõjulained levisid edasi, kuni jõudsid lõpuks Rooma.
Pauluse esmane plaan oli evangeliseerida
kogu Vahemere kirdeosa, kuni impeeriumi pealinnani.
Sellepärast läksid nad Barnabasega välja.
Esmalt suundusid nad Küprosele, siis läksid maismaale tagasi,
rajasid kogudusi selles piirkonnas - Antiookias, Lüstras ja Derbeses.
Siin on teie Antiookia.
Hiljem tulid tagasi
ja andsid tagasisidet juhtunust Antiookiasse, oma kodukohta.
Hiljem läksid nad edasi.
Enamus Pauluse kirjadest
on kirjutatud Egeuse mere äärsetele kogudustele.
Näitan kaarti hiljem.
Hiljem tema kolmas ja viimane reis.
Laevahukk Maltal ja vangina Rooma saabumine.
Tema strateegia oli kuningriigi kogukonna loomine
igasse võtmelinna ja seejärel võimalikult kiiresti edasi liikuda.
Mõnikord 3 nädalaga, teinekord nagu Korintoses 18 kuuga.
Vahest ta pidi lahkuma, teisel ajal ta valis lahkumise.
Ta jättis maha koguduse, et evangeliseerida kogu piirkond.
Ta ei püüdnud katta igat linna.
Ta pidas koguduse rajamisel silmas võtmelinna või provintsi keskpunkti,
et nad saaksid hiljem ise edasi evangeliseerida.
See oli väga edukas strateegia.
Selle asemel et püüda teha kõike ise, rajas ta elava koguduse ja ütles:
"Te evangeliseerige see provints ning ma lähen edasi."
Nagu tõelisele apostlile kohane, oli ta pidevas liikumises,
uuris pidevalt uusi territooriume ning rajas inimestele teed.
Kirjas roomlastele ta ütleb,
et ta eesmärk pole töötada seal, kus keegi teine on juba töötanud
vaid rajada uut teed puutumata territooriumile.
Nii surus ta edasi,
kuni ületas väikese väina ja evangeelium
jõudis esmakordselt Euroopasse ning on selle täiesti muutunud.
Ta puutus kokku uskumatute ohtudega.
Seal hulgas kolm laevahukku.
Piiblis on juttu ühest.
Palju kordi saanud peksa, kuni pea surmani.
Kividega surnuks peksmine ja sinna jätmine.
Seejärel pikk nimekiri oludest, kus oli näljas ja magamata.
Ta lisab, et kõige tipuks on hoolitsus kõikide koguduste eest.
See tundub ta koorma tipuna.
Laevahukk ja peksmine pole midagi,
kuid koguduste eest hoolitsemine on tõeline viimane piisk.
Kui teate midagi
koguduste eest hoolitsemisest, teate, et see on tõesti nii.
Vahel on kergem minna lõvide kui diakonite jutule.
Koguduste rajamise ning edasi liikumise kõrval
pidi ta ka hoidma oma tööl silma peal.
Tal oli suur mure koguduste pärast.
Ta ei teinud kui suured evangelistid,
kes peavad krusaadi, lähevad edasi ja unustavad selle.
Ei, ta mure oli need üles ehitada,
vaadata, et kogudus kasvaks kvantitatiivselt ja kvalitatiivselt.
Tal oli järeltööks kaks viisi.
Üks oli taaskülastamine.
Seda tegi tihti.
Läks tagasi nendesse väikestesse kogudustesse.
Aasta pärast rajamist
oli ta võimeline määrama igasse kohta vanemad.
Kui apostel oli määranud kohalikud vanemad, oli töö tehtud.
Ta kirjutab Tiitusele:
"Jätsin su Kreetale selleks, et seaksid vanemaid igasse linna."
Niipea kui kogudusel olid omad kohalikud juhid,
oli apostli töö lõpetatud ning ta võis edasi liikuda.
Siiski polnud kerge kasvatada kogudusi selle punktini.
Seega võis ta neid taaskülastada,
kuid pidev visiteerimine takistas tal edasi liikumast.
Ambitsiooniks oli evangeliseerida Hispaaniani välja.
Ta tahtis evangeliseerida kogu Vahemere põhjarannikut.
Milline ambitsioon!
Ta ei saanud pidevalt neid
kogudusi taaskülastada ja minna Hispaaniasse.
Teine viis järeltööks oli kirjade kirjutamine.
Nii oleme saanud Pauluse kirjad Uues Testamendis.
See oli tema viis teha järeltööd evangeliseerimisele.
Milline oli ta isiksuselt?
Lõpuks sattus ta Rooma vanglasse, kus tema üle mõisteti kohut.
Ta sõber, arst Luukas, kirjutas kohtunikule kaitsekirja,
milleks on Luuka evangeelium ning Apostlite tegude raamat.
Pärast seda lasti Paulus vabaks.
Nagu teame, läks ta Hispaaniasse.
Selleks on kaalukad tõendid.
Ta taaskülastas neid piirkondi, ja läks Kreetale, Dekapolisesse
ning paljudesse kohtadesse, kus ta ei olnud varem olnud.
Peagi reedeti teda, täpselt nagu Jeesust enne teda.
Seda tegi vasksepp Aleksandros.
Teda reedeti ja arreteeriti teist korda Nero valitsemise ajal.
Ta võeti nii ruttu kinni,
et ei saanud võtta kaasa oma märkmeid ega mantlitki.
Võime lugeda ta kirjadest Timoteosele ja Tiitusele,
kuidas ta kirjutas: "Palun saada mulle minu mantel!
Mul on külm. Samuti saatke palun märkmikud ja päevikud."
See on tema elulugu.
Milline mees ta oli?
Ta välimuse kohta on üks kirjeldus, mis ei ole just köitev.
Ta oli lühike.
Paulus tähendab tõlkes väike.
Tal olid kõverad jalad ning kongus nina.
Ta oli kiilakas, kulmud olid keskelt kokku kasvanud,
silmad olid veidrad ja tal olid karedad käed.
Mitte just eriti meelitav.
Kujutan ette kogudust,
kes kaalub Pauluse valimist nende pastoriks.
Tuleb järgnev tagasiside, et tal on veider välimus
ega püsi kunagi kaua ühel kohal, sageli pahandab inimesi,
tal on olnud tegemist politseiga, on viibinud vangis,
on väga kindla õpetusega, vallaline, valmistab telke
lõhestab kogudusi ning peamine - räägib keeltes.
Kas suudate ette kujutada, et te kogudusele esitletakse
sellise CV-ga isikut tulevaseks pastoriks,
kinnitades seejuures: "Meil on tööks just õige isik!"
See näitab, et Jumala valik erineb oluliselt inimeste valikust.
Iisraeli rahvas pidi seda õppima,
kui nad valisid Sauli, sest ta oli pikk ja ilus mees.
Jumala valik oli Taavet.
Jumal valis selle naljaka välimusega väikese mehe,
et temast saaks kõigi aegade suurim misjonär,
kellel on suurim mõju järgmise 2000 aasta jooksul.
Inimeste valikud ei ole Jumala valikud.
Tohutu pühendumisega mees, kes pitseeris oma kutsumise Piiblisse.
Puhas pühendumine ja entusiasm.
Ta oli otsusekindel ning tohutu keskendumisvõimega.
Ta ütles, et see on üks, mida teen.
Sellepärast polnud ta abielus ega omanud pere.
Oma kogemusest julgustas ta teisigi, öeldes: "See võimaldas mul
pühenduda jäägitult ühele asjale, milleks olen kutsutud."
Uskumatult julge mees.
Mees, kes suutis oma viha kontrolli all hoida.
Võime näha, kui uurime ta kirju, et mõned kirjad on tõesti tulised.
Need oleks tulnud kirjutada aspestist paberile.
Nad tõesti kõrvetavad, kui neid õigesti lugeda.
Mind ärritab kui keegi
loeb neid koguduses nii, et neis pole mingit tunnetust.
Ta kirjad on täis kirge.
Mõned tema kirjadest on tõesti väga vihased.
Lugege mu parafraseeringut kirjast galaatlastele,
kui tahate näha, kui ilustamata ja raevukas ta võis olla.
Samas on ta tohutult hooliv inimene - hooliv kaastundlik pisarate mees.
Siiski pole saladus ta inimlikes omadustes.
Tema kirjadest tuleb välja,
mis teda vihastas ning mille nimel ta elas.
Olen leidnud kolm asja, mis võtavad kokku tema saladuse.
Kirjutasin need eile üles, seega on seegi uus teave.
Mis tegi Paulusest sellise mehe nagu ta oli?
Kirjutasin kolm sõna.
Kristus.
Evangeelium.
Arm.
Kristus.
Ei olnud mingit kahtlust, et see mees elas täielikult Kristusele.
Ta ütleb: "Minu jaoks on elamine Kristus."
Alates päevast, mil ta
kohtas Kristust Damaskuse teel, oli ta Jeesusest täielikult haaratud.
Sellepärast võis ta öelda: "Kui suren, olen paremal järjel."
Ta ütles: "Igatsen lahkuda ja olla koos Kristusega,
sest see on kaugelt parem."
Ta ei öelnud: "Kui mu aeg tuleb, siis lähen."
Ta igatses lahkuda ja surra
sest ta juba elas Kristusele ning surres oleks olnud Talle lähemal.
Ta nimetab end Kristuse sulaseks.
Ta ütles, et Kristus ostis ta ning on seetõttu tema ori.
Ta alustab oma kirju: "Apostel Paulus, Kristuse sulane."
Ori oli muistses maailmas põlastusväärne seisus.
Kuulusid kellelegi täielikult.
Sul ei olnud vaba aega, raha ega midagi.
Kuulusid kellelegi teisele.
Ta kutsub ennast Kristuse orjaks.
Samas kutsub ta ennast ka Kristuse saadikuks.
Huvitav kombinatsioon kõrgest ja madalast sotsiaalsest staatusest.
Ori ja saadik.
Ta oli uhke, et sai olla saadik, kuid samas ka orjaks olemise üle.
Tahan teile lihtsalt midagi näidata.
Mõned teist mõistavad selle asjakohasust.
Paulus rääkis harva temas olevast Kristusest.
Ainult üks-kaks korda mainis ta kirjas, et Kristuse elab temas.
Kümneid kordi ütles ta: "Mina olen Kristuses."
See on väga tähtis.
Kui räägime liialt Jeesusest minus,
vähendate Kristuse väikeseks Jeesuseks mu südames.
Vähim on suuremas, mõistate?
Kui Paulus rääkis Pühast Vaimust,
siis ütles peaaegu alati, et Vaim on minu sees.
Kui rääkis Kristusest, ütles: "Mina olen Kristuses."
Mäletan vestlust saksa pastoriga aastaid tagasi.
Ta rääkis, kui oli 1930. aastatel Hitleri noortesalgas.
Ühines seisis ta vastakuti ühe saksa ohvitseriga,
kes küsis: "Mis on sinu nimi?"
Ta vastas.
Järgmiseks küsiti, mis on tema aadress.
Ta vastas: "Hamburgis."
Ohvitser ütles: "Vale vastus. Kus sa elad?"
Ta ütles: "Elan Saksamaal."
Vale vastus. Kus elad?
Ta ütles: "Elan kolmandas Reichis."
Vale vastus. Kus sa elad?
Ta ei teadnud, mida vastata.
Ohvitser vastas: "Pead ütlema, et elad Hitleris."
Mina elan Hitleris.
See saksa pastor ütles mulle: "Hiljem hakkasin elama Kristuses."
Võite näha selles jäägitut pühendumist.
Tahtsin seda mainida.
Mind teeb väga õnnelikuks, kui kuulen inimesi ütlemas:
"Elan Kristuses," selmet öelda: "Kristus on minus."
Tema on suurem ja oleme Temas.
Kristuses oleme õnnistatud iga õnnistusega
ning meile kuulub kõik, kui oleme Temas.
Lihtsalt mainin seda.
Paulus oli mees Kristuses.
See oli tema aadress,
kus ta ka poleks Rooma impeeriumis asunud.
See oli kliima ja keskkond.
Ta oli Kristuses.
Evangeelium oli teiseks tema elu suureks tõuketeguriks.
Ta oli kõigeks valmis, kui see aitas kaasa evangeeliumi levikule.
Seepärast suutis ta ka leida vanglas põhjust rõõmustamiseks.
Ta ütles: "Võin olla ahelates.."
Kirjas filiplastele ütles ta:
"Olen aheldatud Rooma sõduri külge 8 tundi päevas,
seega saan juba päevas kolm liiget kogudusse.
Nüüd on meil kristlasi ka keisri majapidamises."
Ta ütleb: "Võin olla ahelates, kui Jumala sõna ei ole."
Samuti oli inimesi, kes Pauluse vangistuse ajal
astusid tema kantslisse ja jutlustasid temaga rivaalitsemiseks
ning rõõmustasid tema aresti üle, et nad saaksid ta kantslisse.
Kirjas filiplastele ütleb Paulus:
"Kuulen, et nad seda teevad rivaalitsemisest ja kadedusest,
kuid halleluuja, et evangeeliumit kuulutatakse.
Mind ei huvita, miks, peaasi, et nad kuulutavad."
See mees elas evangeeliumile.
Ta ütleb: "Võlgnen seda kõigile."
See on temale nii vastutus kui võlg.
Kui avastate vähiravimi,
kuidas suhtud nendesse, kes selle all kannatavad?
Võlgned neile sellest rääkimist, kas pole?
Kas sa ei tunneks, et sul on nende ees kohustusi?
Paulus ütleb: "Ma olen nii kreeklaste kui juutide võlglane.
Võlgnen seda maailmale.
Võlgnen neile."
Sellepärast oli ta võimeline tegema evangeeliumi heaks kõike.
Sellepärast oli ta saadik.
Ta oleks läinud kõikjale,
Annan kaks sõna, et iseloomustada tema evangeeliumi.
See oli eshatoloogiline evangeelium.
Tore sõna, millele mõelda.
Eshatoloogia tuleb kreeka sõnast
"eschaton" ehk viimased asjad või tähendab ka tulevikku.
Tema evangeelium oli eshatoloogiline.
Mõtlen sellega, et see räägib tulevikust.
See on tulevik, mis on olevikku sisse tunginud.
Kui unustame evangeeliumist
selle tulevikumõõtme, unustame evangeeliumi enda.
See ei ole lihtsalt hea sõnum praegusest elust.
See on uudis tulevasest maailmast.
Tulevasest uuest ihust.
Hea sõnum Jeesuse tagasitulekust.
Sellel kuul tuleb konverents, kus 60 rahva juhid tulevad kokku,
sest nad jagavad koormat, et evangeeliumi eshatoloogiline külg
on Inglismaa kogudustes täielikult välja jäetud.
Kas märkate, et me ei laula teisest tulemisest ega taevast?
Oleme täielikult haaratud
oma muredest selles maailmas ning kuidas siin elada.
Evangeelium on eshatoloogiline.
See on tulevasest kuningriigist ning kuningast.
Paulus nägi kogu aeg
evangeeliumit kui tulevikku, mida saad juba praegu nautida.
Oleme homse inimesed.
Peale selle iseloomustab tema evangeeliumit sõna "eetiline".
Ta ei olnud huvitatud hingede päästmisest,
kui see ei toonud kaasa teistsugust elustiili.
See evangeelium oli suunatud tulevikku,
kuid see oli ka igapäevases elus välja elamiseks.
Räägin sellest hiljem.
Arm oli kolmas sõna, mille kirjutasin üles.
Paulus ei saanud kunagi üle faktist,
et Jeesus pöördus päästega tema poole ajal,
kui ta oli teel kristlasi vangi panema.
Ta ei saanud sellest üle, mõistes, et tal oli midagi väljateenimatut.
Kui Jeesus oleks talle andnud,
mida ta oli väärt, oleks ta olnud põrgus.
Ta ei suutnud sellest üle saada.
Seda tähendab arm.
Midagi väljateenimatut, mis on sulle tasuta antud.
See on kokku võetud Rooma kirjas.
"Kui olime veel Kristuse vaenlased, Kristus suri meie eest." ütles ta.
See käis tõesti tema kohta.
Ta oli vaenlane.
Ta kasutas kogu oma energiat, et Kristuse vastu võidelda.
Kristus ütles seepeale:
"Ma hakkan sind kasutama ning oled üks minu omadest."
Selline arm põhjustab tänutunnet.
Te võite näha, et tänutunne on selle mehe jõupingutuste taga.
Ta on nii tänulik, et teda
koheldi vastupidiselt sellele, mida ta tegelikult vääris.
Issand Jeesuse armust sai ta elu tõuketegur.
Võime nendele kolmele sõnale lisada palju enamat.
Tundsin, et need kolm asja olid Pauluse elus ühed suurimad.
Kristus oli suurim.
Ta oli Kristuses.
Evangeelium oli see, mida ta tahtis,
et teistel oleks rohkem, kui midagi muud.
Puhas Jumala arm motiveeris teda.
Vaatame tema kirju.
Ta on üks ajaloo kõige kuulsam kirjakirjutaja.
Kui te naudite teiste kirjade lugemist, siis teile meeldib UT.
See on täis teistele inimestele kirjutatud kirju.
Kirjakirjutamine oli juutide hulgas väga haruldane.
Juutide poolt kirjutatud kirju
on muistsest maailmast väga vähe säilinud.
Põhjus on väga lihtne.
Nad elasid väikesel maal ega vajanud kirju.
Pealegi oli kirja kirjutamine kallis.
Rooma impeeriumis oli postiteenistus.
See oli mõeldud ainult Rooma ametnike kasutuseks.
Tavainimesed ei saanud
minna postkasti juurde ja panna sinna kirja.
Võisid küll kirja kirjutada,
kuid pidid leidma kulleri, kes läbib kogu selle teekonna.
Seepärast ei kirjutatud ka palju kirju.
Kui elasid sugulaste lähedal, ei kirjutatud kirju vaid mindi külla
või saatsid sõnumi sõbraga, kes möödub nende majast.
Seega kirjutati Iisraelis väga vähe kirju.
Rooma impeeriumis kirjutati palju, kuid tavaliselt ametnike poolt
või rikaste poolt, kes suutsid kullerile maksta.
Puudus postiteenus.
Kirja kirjutamiseks pidi olema piisavalt mõjuv põhjus.
Sa ei oleks lihtsalt kirjutanud: "Soovin olla koos sinuga."
Sa ei olek seda kirjutanud mõnele postkaardile.
Oleksid kirjutanud kriisiolukorrast või pakilisest probleemist.
Iga kiri, mille Paulus kirjutas, oli kriisisituatsioonist.
Muistsed kirjad olid tavaliselt üsna lühikesed.
Üks pärgamendileht.
Umbes 20 sõna.
Vahest olid lehed üksteise külge kleebitud ja kokkurullitud,
et oleks võimalik kirjutada pikem kiri.
Pauluse kirjad on pikimad, mis on muistsest maailmast säilinud.
Tema keskmine pikkus oli umbes 1300 sõna, mis on pikk.
Võite seda ette kujutada käsikirjas ühel paberiribal.
Üsna suur rull.
Ta kirjas roomlastele on 7114 sõna, mis on pikim tol ajal kirjutatud kiri.
Paulus pani tõesti iseennast nendesse kirjadesse.
Igas kirjas järgis ta kindlat ülesehitust.
Kui te kujutate ette kirja selliselt kokkurullituna.
Esimesena kirjutas ta saatja nime.
Kas pole mõistlik?
Miks paneme kirjutaja nime alla?
Saan vahest 20-leheküljelisi kirju.
Tundub, et mul ei ole millegi muuga tegeleda.
Nad panevad oma nime kõige lõppu.
Pean lõpust alustama, et näha, kes selle saatis.
Paulus kirjutas taktitundeliselt oma nime esimesena.
Paulus, apostel, Jeesuse sulane.
Järgmisena kirjutas ta aadressi.
Seega kuller keeras lahti ainult esimesed read.
Ta võis ka edasi lugeda, kuid esimesena olid nimi ja aadress.
Nt Paulus Efesose pühadele.
Järgmisena tuli tervitus.
Igas normaalses kirjas esineb mingi tervitus.
Sellele järgnesid head soovid, mille Paulus kirjutas palvete vormis.
Ta ei öelnud: "Parimat!"
Ta ütles: "Palvetan selle eest."
Järgmisena tuli kompliment isikule, kellele ta kirjutas.
Ütles nende kohta midagi ilusat.
See tekitas lugemiseks meeleolu.
Huvitav, et Paulus alustas võimalusel adresseeritavale
heade asjade kirjutamisega enne, kui läks probleemide juurde.
See on hea eeskuju, mida meiegi võiksime järgida.
Kui kedagi on vaja kritiseerida, ütle enne midagi head.
Huvitav, et Ilmutuse raamatu kirjades seitsmele Aasia kogudusele,
mille kirjutas Jeesus ise, järgis Ta sedasama mustrit.
Ta kiitis neid enne kui kritiseeris.
Vahemärkus.
See on kristlik viis.
Kui olete selle kirjutanud, jõuate kirja sisu juurde.
Te läbite selle ja seejärel võtate kokku.
Tavaliselt võetakse ühe lausega eelnevalt räägitu kokku.
Sellele järgnevad veel tervitused, mis päädib sinu oma allkirjaga.
Enamik ei kirjutanud oma kirju.
Kindlasti olete näinud, kuidas Indias kirjutatakse.
Selleks lastakse kellelgi teisel seda teha.
Kreeka aladel kutsuti selliseid inimesi "menuensis".
Paulus ei kirjutanud oma kirju.
Ta dikteeris neid oma menuensisele.
Vahest oli see Siilas, teisel korral keegi teine.
See on tähtis, kuna neid kirju pigem räägiti kui kirjutati.
Mõistate?
Enamik Uuest Testamendist räägiti enne selle kirjapanekut.
Kujutage ette, kuidas Paulus
käib ringi ja ütleb, mida kirjutaja peaks kirja panema.
Ta edastab selle viisil nagu ta räägiks neile isiklikult.
See on kõne-, mitte kirjastiil.
Vestluse stiil.
Mu naise ema suri sellel aastal 98-aastaselt.
Ei jõudnud 100-ni välja.
Tema viimaste kirjade lõpus olid vaid uudised.
Ta teadis kõigist kõike.
Tal oli fenomenaalne mälu, parem kui meil kahel.
Ta võis kirjutada neid uudiseid
oma lastelastelastest, keda on nüüdseks hulganisti.
Nii kirjutas ka Paulus kirju.
Ta räägib nendega.
Ta ei koosta loengut.
Ta kirjutab kirja, sest ei saa ise kohal olla.
Ta ütleb: "Kirjuta see üles nagu räägin."
Ta käis edasi-tagasi
ja lihtsalt rääkis kogudusega ning teine pani selle kirja.
Siiski oli see kirja stiilis.
Ta peaaegu alati allkirjastas lõpus.
Midagi oli lahti tema silmadega.
Ma ei tea täpselt, mis,
kuid ta kirjutas tohutusuurte tähtedega.
Ta ütles galaatlaste kirja lõpus:
"Vaadake, kui suurte tähtedega olen ma teile kirjutanud oma käega!"
Ta hakkas seda tegema -
räägime sellest lähemalt kirjas tessalooniklastele -,
et Paulust hakati jäljendama ning saatma kirju tema nime alt.
Need oli libakirjad ning tegid palju halba.
Tessaloonika kogudus sai selline kirja.
Paulus oli väga hoolikas ja ütles:
"Vaadake, ma allkirjastan järgmise kirja oma käekirjaga."
Ärge uskuge ühtegi kirja, kus pole mu allkirja!
Kurat saab paljudel viisidel petta.
Sellised olid tema kirjad.
Ta kirjutas kolme tüüpi kirju.
Isiklikud kirjad, mida ta kirjutas üksikisikutele.
Fileemon, Timoteos, Tiitus.
Olid olustikulised kirjad, mida kirjutati kogudustele.
Nimetame neid olustikulisteks, sest midagi oli toimunud koguduses.
Olukord põhjustas kirja kirjutamise, mitte et kirja kirjutati vahetevahel.
Kolmandaks olid üldised kirjad,
sellised mida saame jõuludel kümnete kaupa.
Mis on üldine kiri?
Trükitud ja selles seisab, mida keegi puhkusel või pühadel tegi.
Neil ei olnud lugejaga sidet.
Need ei ole seotud mõne sündmusega lugeja elus.
Üldised uudised, mis sobivad kõikjale.
Paavst kirjutab aeg-ajalt neid kirju, nimetades neid entsüklikaks.
Me nimetame lihtsalt ringkirjadeks.
Kas saadate jõulukirju?
Teatate pereuudiseid ning saadate neid kõigile.
Misjonärid harrastavad seda.
Selline on üldkiri.
Paulus kirjutas tegelikult ainult ühe sellise.
Mis arvate, milline?
Kiri efeslastele, just.
Mitte kiri roomlastele, sest see saadeti teatud olukorda tõttu Roomas.
Kiri efeslastele oli ainus,
milles ta ei käsitlenud ühtegi kohalikku probleemi.
Ta räägib üldiselt ristiusust ja elukommetest.
See on uurimiseks väga hea kiri ning sobilik igal kristlasel lugeda.
Olustiku kirjadega tekivad meil probleemid
just nende mõistmisel ning ellu rakendamisel.
Need on kirjavahetuse üks külg.
Toon varasema näite.
Kas te olete kunagi kuulnud, kui keegi räägib telefoniga
ning te kuulete ainult ühte rääkimas?
Mida mõtlete selle tegemisega?
Näiteks: "Ma pöörduksin advokaadi poole."
Mis te arvate, et seal teisel pool räägitakse?
Mis on juhtunud?
Kas nad on pankrotti läinud,
valesüüdistusel arreteeritud või on neil imelik naaber?
Sa ei tea.
Samuti: "Olen rõõmus, et oled täielikult toibunud."
Sina kuulad istudes, mõeldes, millest täielikult toibunud.
Šokist, haigusest.
Sa ei tea.
Kiri on just selline.
Olustikuline kiri on kirjutatud mõne sündmuse tõttu,
millest meil kui lugejal pole mingit ülevaadet.
Pead arvama, mis toimub
antud koguduses, kellele on see kiri saadetud.
Mõistate?
Järjekordselt ühepoolne telefonikõne.
Üritage ära arvata, millest jutt käib.
Halloo.
Oi, see on tulnud! Palju õnne.
Kui raske see on?
Mis värvi see on?
Ära lase oma naist selle kallale.
Näed peagi, et see rüüpab palju.
Rööviku kohta liigub see üsna kiiresti.
Oled kindlasti väga savine.
Arvatavasti muretsen eneselegi sellise.
Nägemist.
Mis see oli?
See oli traktor.
Kui paljud teie seast arvasid ära?
Kui paljud arvasid, et see on beebi?
Vähemalt esmalt.
Taipate, mida mõtlen?
Kui loete epistlit ehk kirja, siis loete just seda.
Teise tegelase juttu peab kogu aeg muutma.
Mis juhtus Korintoses või Galaatias?
Seejärel luuakse toimuvast pilt.
Peab hakkama detektiiviks ning lugema ridade vahelt.
See on tore tegevus ning seeläbi õpib palju.
Näiteks kirjutas Paulus Tessaloonikasse kaks kirja.
Üks on väga südamlik kiri, samas teine väga jahe.
Miks üks on südamlik ja teine jahe?
Mis on põhjustanud sellise muutuse?
See on teatud juhtnöör.
Sellepärast tahan, et loeksite Piibli raamatuid tervikutena.
Kirjast tessalooniklastele võib noppida salme,
kuid tervik ei avane, kui seda ei loeta algusest lõpuni.
Kultuuride vahel on kuristik.
Meid eraldab nendest kirjadest 3000 km ja 2000 aastat.
Seepärast vajame tõlgendamisel veidi arusaamist.
Peame leidma praktilised põhimõtted
ning need tänapäevaga kohandama.
Korintlaste kirjaga seoses räägime naistest ja mütsidest.
Peame küsima, kuidas me seda käsitleme
ja kuidas kohandame seda tänapäevaga?
Ma ei näe siin ruumis kellelgi mütsi, ei meestel ega ka naistel.
Kas peakatet peab kasutama või mitte?
Peame põhimõtet enda olukorras tõlgendama.
Lõpetuseks veel kaks asja Pauluse ja tema kirjade kohta.
Esiteks, tänu Jumalale,
et Uue Testamendi kogudused polnud täiuslikud!
See üksnes ei julgusta, kuid kas saate aru,
et kui neil ei oleks probleeme, poleks meil ühtegi Pauluse kirja.
Ainult sellepärast,
et Korintose kogudus oli nii karismaatiline ja nii lihalik,
on Piiblis kirjas 1. Korintose 13. ptk armastusest.
Me ei oleks muidu seda kunagi teada saanud,
kui nad kõik poleks keeltega rääkinud.
Paulus pidi neile kirjutama, sest neil oli probleemid
ja andma sellega meile kolmandiku Uuest Testamendist.
Tänu Jumalale, et kogudused polnud täiuslikud.
Veel üks mõte.
Ei ole teist usundit,
milles kirjad edastavad jumalikku ilmutust.
Mille jaoks Jumal,
meie Issanda Jeesuse Isa kasutas kirju meie Pühakirjaks?
See on maailmas ennekuulmatu.
Isiklikest kirjadest ühelt teisele moodustub Jumala sõna.
Oleme nii harjunud kirjadega Piiblis,
et peame neid iseenesestmõistetavaks.
Me ei peaks, sest need on ennekuulmatud.
Miks Jumal kasutab kirju meie jaoks Sõna vahendamiseks?
Kui Paulus neid kirjutas,
polnud tal õrna aimugi, et need saavad kunagi osaks Piiblist.
Pange tähele, et Uue Testamendi lõpus,
Peetruse 2. kirjas viitab ta Pauluse kirjadele kui Pühakirjale.
Need olid osa Pühakirjast juba Uue Testamendi päevadel.
Paulus ei mõelnud selle peale.
Miks Jumal kasutas kirju, et Jumala Sõna vahendada?
Miks kasutab Jumal kirju, et oma sõna edastada?
Leian, et sellel on kaks põhjust.
Sellega ka lõpetan.
Esiteks, see muudab Jumala sõna isiklikuks.
Kirjad on isiklikud.
Nendes on vastuvõtja aadress.
Jumala sõna on adresseeritud meile.
Kiri vahendab seda isiklikku kommunikatsiooni.
Kirjad võivad olla väga isiklikud ja tundlikud,
nn südamest südamesse.
Jumal tahtis kasutada Pauluse kirju meiega rääkimiseks,
kuna need on nii isiklikud.
Meie usk säilib isiklikuna, kui see püsib Pauluse kirjade ligi.
Teiseks, Jumala sõna on praktiline.
Kirjad puudutavad praktilisi asju.
Need on seotud elu ja tõeliste vajadustega.
Abieluga, orjusega, lastega kodus ja igapäevaste töödega.
Kõikidest nendest räägitakse kirjades ning Jumal tahtis,
et saaksime Tema sõna praktilisel ja isiklikul moel,
et me ei eksiks filosoofiasse ja akadeemilisse teoloogiasse.
Liiga palju on akadeemikuid, kes õpivad ristiusku.
Nad on end sulgenud elevandiluust kindlustesse
ülikoolide loengusaalides, kus nad arutlevad kristlusest.
Sealt saame kõik Durhami piiskopi veidrad vaated - loenguteatrist.
Jumal ei andnud meile oma Sõna loengutena vaid kirjadena.
Kas pole hea!
Võib-olla te ei mõelnud seda varem.
Taipasin seda eile.
Kas pole tore?
Piibliõppe rõõm on see,
kui näed pidevalt asju, mida varem polnud märganud.
See on värske ja huvitav nii su elu alguses kui lõpus.
Mõtlesin: "Tänu Jumalale,
et andsid meile kirjad oma tõe näitamiseks!"
Kirjades saab tõest midagi isiklikku ja praktilist.
Seda me tahame.
Tahame isiklikku ja praktilist usku.
Nii me ei saanud loenguid.
Uues Testamendis ei ole ühtegi Pauluse loengut.
Meil on kõik kirjad.
Järgmine kord uurime kirja tessalooniklastele.
D. Pawsoni raamat "Truth to Tell" aitab antud teema õppimisel.
Tõlge: Airi Vasar