Timol läheb väga hästi.
Ta on Jumala armuga päästetud mootorrattur.
Usklik olen leerikoolist alates.
Mootorratta ostsin alles 39aastaselt kui jäin insuldi tagajärjel pensionile.
Pidin midagi mõistlikku välja mõtlema.
Arst keelas ära kaht: benji-hüpe ja mootorrattaga sõitmise.
Unustasin, kumba neist pidin igal juhul vältima.
Kuna ma kõrgeid kohti ei kannata, siis ostsin mootorratta.
See oli külgkorviga K-750 Vene mootorratas.
Olin 3,5a alates imetlenud vanu rattaid isa tehnikaajakirjadest.
Kui leidsin netist taolise, läksin sellele Vantaasse järgi.
Eelmisel suvel kukkusin õnnetult ning sõitsin teelt välja.
Pean möönma,
et kui filmides mootorratas kukub, lendab kenasti sädemeid.
See on tõesti nii.
Ainult, et tunne on teine, kui näed seda meetri kauguselt.
Olen seal lamamas.
Pea liigub, jalad liiguvad, väga hea, et sõrmedki liiguvad.
Ja siis vabastasin end ratta alt.
Jälgisin olukorda, et keegi tagant otsa ei sõidaks
ning sain mootorratta ohutult püsti upitada.
Kui rahus olukorda hindasin, selgus, et muud viga polnud,
kui pöial oli paigast ära ja piduripedaal oli lahti tulnud.
Kui ratta korda tegin, jätkasin sõitu.
Tean, et kiirus oli suur.
Abita oleks see võinud lõppeda väga halvasti.
Jeesus on alati mu ratta peal.
Kumb meist on tagaistmel, see on juba kokkuleppe küsimus.
Tõlge: Mare Peterson