Minu isa suri kui olin 12aastane.
Elu muutus.
Jäin oma leinas üksi.
Alkohol sai minu lohutuseks juba varases nooruses.
Leidsin tee poksisaali.
Treenerist sai mulle oluline isa asemik.
See maandas mu igatsust.
Treenides olin kohusetundlik.
Koos eduga taandus halb enesetunne ja argus.
Pärast kahte Soome meistrivõistlust, lõppes mu karjäär juba 21-aastaselt.
Jätsin kooli pooleli ja läksin tööle.
Nädalas käisin 6-8 korda trennis.
Igal võimalusel tarbisin alkoholi.
See oli võimatu kooslus ja ma ei jaksanud enam edasi.
Olukord oli selline, kus kõik ressursid olid otsas.
Sein oli püsti ees.
Abielulahutus oli tulemas ning olin kõike kaotamas.
Kord oli konkreetne olukord, kus stressist tingituna kõhus keeras.
Ees ootas kohtuprotsess.
Olin restoranis üht meest löönud ning see viiski mind kohtusaali.
Mõistsin, et olin kui aurukatel.
Vihkasin end väga ja nägin, et see võib halvasti lõppeda.
Sain aru, et ma vajan abi.
Palvetasin siiralt, et tahan saada karskeks.
Olin käinud 12aastasena Nastola nelipühikoguduses.
Kui isa haigestus leukeemiasse, käisime seal paar korda oma murega.
Ei mäleta sellest ajast eriti midagi.
Üks sõber kutsus mind nüüd samasse kogudusse.
Seal oli teenistus, kus kuulutati evangeeliumi Jeesusest Kristusest.
Sama vägi oli kohal,
mis vabastas mind 1,5 a tagasi alkoholist.
Mõistsin, et mind puudutas Jumal ja Püha Vaim.
Jeesus kutsub mind, et annaksin oma elu Talle üle.
Tegin otsuse ja andsin end koos kõige oma pahedega üle.
Imelise vahetuskaubana
andis Jeesus mulle oma pühaduse ja puhtuse.
Kõik sai alguse sellest suurest vahetuskaubast.
Mulle on andeks antud.
Enesele andestamine on protsess, mis ei juhtunud ühe sõrmenipsuga.
Enne palvetasin vaid hädaolukorras, kui olin raskustes.
See oli kauplemine.
Nüüd palvetan ka siis, kui kõik on hästi.
Niisiis see on suhe, armastussuhe Jeesusega.
Suhe pole selline kui varem.
See on mu elu, mis on Jeesuses.
Tahan elada iga päev selliselt, mis on täis elu ega pole hall argipäev.
Tõlge: Mare Peterson