Gud har gjort stora och små saker i mitt liv.
Sådant som syns i vardagen.
En rätt kul sak jag fick uppleva -
var då jag besökte Jyväskylä över helgen.
Det hände för ett par år sedan.
Det var en solig vinterdag då jag körde till Jyväskylä.
Allt var bra. Sedan efter helgen körde jag tillbaka till Lojo.
Då hängde molen lågt. Det var en trist dag.
Barnen blev i Jyväskylä. Det kändes lite trist.
Jag talade till Gud: "Varför känns det så trist?".
Då jag kom var det så soligt och underbart.
Nu är det så trist. "Kunde Du inte visa mig solen en stund?"
Då jag hade tänkt den här tanken inför Gud -
molen hängde lågt, alldeles vid trädtopparna -
jag körde upp för en backe och sedan ner.
Alla molnen försvann. Inte ett enda på himlen.
Jag körde upp på följande kulle -
och då blev det grått igen. Men jag fick se solen.
Jag körde något tiotal kilometer. "Var det faktiskt Gud?"
Visade Gud faktiskt solen för mig?
"Kunde Du göra det en gång till?" Det hände.
Molnen försvann och det blev soligt.
Sedan blev det mulet igen.
Jag körde till Mäntsälä och svängde sedan upp på väg nr 25.
Jag tänkte att kunde det var en slump att det två gånger -
hände så att solen kom fram då jag önskade det.
Jag undrade om det kunde hända ännu en tredje gång.
Då skulle jag vara säker på att det är Gud. Så skedde.
Jag upplevde att Gud vinkade till mig. "Här är jag."