Jumal on mu elus teinud nii suuremaid kui väiksemaid asju.
See on näha mu argipäevaelust.
Üht toredat asja kogesin,
kui läksin nädalalõpul siit, Vivamost Jyväskylässe.
See juhtus paar aastat tagasi.
Jyväskyllässe sõites oli kena selge ja päikseline talvepäev.
Mul oli väga rõõmus tuju.
Pärast nädalalõppu tagasi Lohjale suundudes,
olid pilved madalal ja päev tundus sünge.
Mul oli kurb meel, sest lapsed olid Jyväskyllässe maha jäänud.
Olin mõtteis ja rääkisin Jumalaga: "Miks on nii sünge?"
"Tulles oli päikesepaisteline ja kena, kuid nüüd on nii sünge.
Võiksin ju pisut päikest ka näha saada."
Olin seda mõtet autos sõites vaevalt mõelda saanud.
Pilved rippusid otse metsa kohal ja sõitsin ühest mäest üles,
ja kui hakkasin alla sõitma, olid kõik pilved kadunud.
Enam polnud taevas ühtki pilve.
Kui järgmisele mäele jõudsin, tuli taas süngus.
"Nii tore, Jumal, sa näitasid mulle päikest!"
Järgmist 10 km sõites mõtlesin: "Kas see tõesti oli Jumal?
Kas Jumal tõesti näitas mulle päikest?"
Kui see olid sina, Jumal, kas võiksid seda ka teist korda teha?"
See juhtus uuesti.
Pilved kadusid ja päike hakkas paistma.
Pärast tulid pilved tagasi.
Nii sõitsin kuni Mäntsäläni, kui pöörasin Lohja ja Hanko poole.
Mõtlesin, see võis ka juhus olla, et päike tuli kahel korral nähtavale.
Nüüd, kui pöörasin suuna teise ilmakaarde.
Mõtlesin, kui see juhtuks kolmas kord, siis olen kindel, see oled sina, Jumal.
See juhtus ka kolmas kord.
Tundsin, et Jumal lehvitas mulle: "Ma olen siin!"
Tõlge: Mare Peterson