Ma usun, kui elada koos Jumalaga, siis peaks see olema elav suhe.
Koostöö, kus saan Temaga rääkida ja kuulda Ta häält.
Tema räägib minuga. See on nii imeline.
Mäletan, et enne, kui usklikuks sain, olin huvitunud kõigest üleloomulikust.
Omamoodi uskusin, et Jumal on olemas,
kuid otsisin Teda valedest allikatest.
Sellest said alguse mitmed hirmud ja ahastus.
Usklikuks saades kogesin,
et Jumal räägib ikka ja uuesti oma armastusest.
Mitmed inimesed prohveteerisid mulle.
Märkasin samuti ise, et peaksin kuulma Jumala häält.
Usun, et iga päev võib kuulda, mida Jumal räägib.
On olukordi, kus mingi asi on kadunud.
Olen küsinud: "Isa, kus see on?"
Ühtäkki on tulnud teadmine, et see on kapi all teatud kohas.
Ja see on päriselt ka seal.
Jumala Sõna ütleb,
kui meie Talle läheneme, tuleb Tema meile lähemale.
Tahan uskuda, et see pole vaid kaunis kõnekäänd;
et see on tõesti tõsi ja Jumal tahab meie lähedale tulla.
Ta kõnetab meid mitmel erineval viisil.
Enne nägin painajalikke unenägusid ning mulle juhtus igasugu halba.
Siis palusin Jumalat: "Lase mul näha unenägusid Sinust."
"Las ma näen taevaseid asju."
Hakkasin nägema unesid näiteks tulevastest sündmustest.
Eelmisel suvel, enne, kui sain teada Indiasse minekust,
nägin unes, et olen Aasia laste juures ja aitan neid.
Oli ime, kui see tõeks osutus.
Iga kord, kui Jumal kõneleb, on selles rahu ja hingamine.
Kunagi pole seal süüdistust ega mingit hirmu.
Usun, selle järgi võib tunda, et see on Jumal.
Usun, et rohkem, kui ma ise kuulda tahan,
tahab Tema minuga rääkida.