Olen Sonja.
Tahan rääkida 2009. a toimunud misjonireisist Indiasse.
Läksime suure grupina. Käisin tol ajal suures koguduses.
Meilt läks hulk noori
ja me suundusime India eri piirkondadesse,
kuid põhiliselt Lõuna-Indiasse.
Sellest ajast meenub nii mõndagi väga elavalt.
Näiteks see, mida Jumal mulle seal õpetas.
Kindlasti ka seda, millised inimesed seal maal olid.
Uskumatuna tundus see, kui läksime väikestesse küladesse,
et umbes 98% olid seal hindud ja vaid paar kristlast.
Ühel päeval sattusime väikesesse majja.
Kogu maja oli vaid 2x5 meetrit suur ja seal elas 5-liikmeline perekond.
Pereema tegi süüa ja kandis meile söögid ette.
Sõime seal vürtsikaid toite. Nende lahkus oli uskumatu.
Kuigi meie läksime sinna andma, viima sõnumit, raha ja toitu jne,
mida kohalikele kogudustele jagasime,
tundub mulle, et ma sain sealt palju rohkem tagasi.
See on tõesti imeline,
et Jumal on mind näinud ja puudutanud.
Samas tulnud ka nende inimeste juurde,
kes elavad hoopis teises keskkonnas.
Jumal on sama.
Jeesuse sõnum on kõigis kultuurides sama.
Jeesus tahab puudutada ja olla kõikide inimeste ligidal.
Uskumatu, et meil on hea Jumal
ja mitte nagu paljudes uskumustes hukkamõistev jumal,
kelle soove peab kogu aeg täitma.
Kuid meil on hea Jumal, kes tegi tee, et me saaksime tulla Tema juurde.
Ta tahab, et me tuleksime.
Jeesuse lepitustöö peseb kõik puhtaks.
Ta lepitas patu, kuid puhastab ka kõigest häbist ja hirmust.
Kohtusin Indias inimestega, kes elavad hirmu all.
Sattusin ka ise hirmutavatesse olukordadesse.
Kas siis füüsiliselt või hingeliselt hirmutavatesse.
Meie Jumal on nii palju suurem ja võimsam,
me ei pea tegelikult mitte midagi kartma.
Tõlge: Mare Peterson