Jag var 1 år när mina föräldrar skilde sig.
Jag minns ännu den natten. Min pappa var alldeles full.
Han slog min mamma och det räckte med en gång för henne.
Jag minns ännu hur hon tog mig och min bror -
och vi låste in oss i sovrummet och ringde polisen.
Pappa slog på dörren och hotade döda oss.
Polisen kom och vi for till ett skyddshem.
Det var lugnt i 10 år.
Vi bodde i Helsingfors men såg inte pappa.
Pappa ringde några gånger men vi var inte mera intresserade.
Vi hade vant oss att vara utan pappa.
Sedan for jag till Australien.
Som 19 åring träffade jag Jesus.
Det förändrade hela mitt liv.
När jag kom tillbaka till Finland förstod jag -
att hela livet hade jag längtat efter pappa.
När jag lärde känna Gud som min Far förändrades allt.
Det läkte också mitt pappa-sår.
Det gick många år tills Gud en dag bad mig leta efter pappa.
En eftermiddag ringde jag på dörren i Norra Haga.
Vår pappa öppnade dörren.
Han hade säkert druckit hela dagen för han kunde knappt stå på benen.
Han var som ett benrangel.
Bostaden var i ett hemskt skick.
Jag kunde inte tro att någon kunde bo så.
Jag hade trott att när jag träffar min pappa -
kommer allt hat och avsky jag känt för honom fram -
men när jag såg denna eländiga gestalt -
förstod jag att jag bara älskade och tyckte synd om honom.
Efter det började jag besöka pappa varje dag.
Jag städade och lagade mat.
Vi gick och handlade och pratade om saker.
Jag lärde känna honom och förstod varför han gjort sina val.
Han ville på en avgiftning och jag förde honom dit.
Han var väldigt ivrig men sedan hände någonting.
Pappa föll tillbaka och bara försvann.
Det var en svår tid för mig. Allt arbete hade varit förgäves.
Jag hade förberett mig att fara tillbaka till Australien.
På julaftonen ringde pappa.
Han hade hamnat i en svår olycka och legat på sjukhus många månader.
Han hade inte ens känt sina ben men nu hade han blivit utskriven -
och kunde gå normalt igen. Ingen visste vad som riktigt hade hänt.
Jag var på väg nästa dag så det berörde inte mig då.
Det var hemskt att fara för jag visste inte om jag kommer tillbaka.
Hur klarar sig pappa för jag var den enda som brydde sig om honom.
Efter ett år kom jag tillbaka och ringde vår pappa.
Han var helt normal och inte full.
Han hade börjat jobba och jag besökte honom.
Bostaden var polerad och hade nya gardiner.
Det var helt otroligt, han hade t.o.m. fått sina pengaaffärer i skick.
Han var som en ny människa och gradvis kom familjen ihop igen.
Pappa har inte ännu träffat Jesus men vi talar mycket om Gud.
Jag tror att min bror börjat inse att också han kan förlåta -
fast han inte ens tror på Jesus.
Snart ska jag gifta mig och jag tror att pappa kommer på mitt bröllop.
Allt har förändrats -
men det skulle aldrig ha hänt om jag inte hade förlåtit -
all den smärta som pappa förorsakat i vår barndom.
Det är bara att gå vidare.
Det fick mig att inse att människorna är faktiskt viktiga.
Det är inte så viktigt varifrån vi kommit utan vart vi är på väg.