Paabeli jõgede kaldail,
seal me istusime ja nutsime, kui mõtlesime Siionile.
Sest seal küsisid meilt meie vangiviijad laulu sõnu
ja meie piinajad rõõmulaule: "Laulge meile Siioni laule!"
Kuidas me võime laulda Issanda laulu võõral pinnal?
Nõnda ütleb Issand: "Ära karda, sest ma olen sind lunastanud,
ma olen sind nimepidi kutsunud, sa oled minu päralt!
Mina olen Issand, su Jumal, Iisraeli Püha.
Kuna ma armastan sind,
siis annan ma sinu asemel inimesi ja su hinge eest rahvaid.
Ma toon su soo päikesetõusu poolt ja kogun sind päikeseloojaku poolt.
Ma ütlen põhjamaale: Anna! ja lõunamaale: Ära keela!
Too mu pojad kaugelt ja mu tütred maailma äärest."
UNISTUS PÜHAST MAAST
"Isegi Winstonil oli puudus -
juudid olid talle liiga südamelähedased."
Kindral sir Edward Louis Spears, Winston Churchilli sõber
Winston Churchilli side juutidega tekkis kaua aega enne tema sündi.
1841 ta kauge sugulane kolonel Charles Henry Churchill
koostas esimese poliitilise plaani juudi kodumaa rajamiseks Palestiinas.
Kõigest 50 aastat enne sionistide juhti Theodor Herzlit.
Winstoni isa lord Randalph Churchill
oli laialdaselt tuntud ja laimatud tema juudirahvusest sõprade pärast.
Ta sütitas noores Winstonis eluaese armastuse piiblirahva vastu.
Ta oli veendumusel,
et Jumal tegeleb riigiga nagu riik kohtleb juute.
Juutide ja iisraellastega peab käituma hästi,
sest Jumal tasub selle eest.
Ta uskus sellesse kogu elu ning oli üks tema läbiv põhimõte.
Randalph Churchilli lähimate sõprade hulgas
olid liikmed Rothschildi pangandusdünastiast.
Sh prominentne juudi pankur sir Earnest Castle.
Kui lord Randalph suri,
hoolitsesid ta juudi sõbrad tema poja eest.
Rothschildid aitasid Winstonil leida töökoha,
samuti haldas sir Castle elu lõpuni tema rahaasju - tasuta.
Esimesed 30 aastat W. Churchilli elust
olid ta side juutidega pelgalt sotsiaalne.
See kõik muutus, kui ta astus parlamenti.
1904. aastal võttis Winston vastu töökoha Manchesteris,
kus juudid moodustasid kolmandiku tema alluvatest.
Ta võitis nende poolehoiu, kui seisis vastu seadusele,
mis piiras Suurbritannias juutide immigratsiooni.
Enamik rändajaid olid põgenikud massimõrvadest Venemaa külades.
Samal aastal saabus Manchesteri ka üks teine mees.
Sionistlik juht, kellega Churchillil oli eluaegne sõprussuhe.
Chaim Weizmann, keemikust juut Venemaalt,
kellest sai hiljem Iisraeli riigi esimene president.
Ta oli tuntud kui isik,
kes veenis Suurbritannia valitsust tagama juutidele oma kodumaa.
Tema töö tipnes 1917. aastal Balfouri deklaratsiooniga.
1920. a San Remo konverentsil anti Suurbritanniale mandaat,
et jõustada deklaratsioon ning luua juudiriik Palestiinas.
Ülesande täideviijaks valiti Winston Churchill.
Churchilli ülesanne polnud kaugeltki lihtne.
Esimeseks maailmasõjaks olid britid sõlminud araablastega liidu.
Kui araablased aitavad brittidel türklasi alistada,
saavad nad teatud Süüria paigus suveräänse valitsuse.
Kahe aasta pärast lubasid britid juutidele
suveräänset kodumaad Lõuna-Palestiinas.
Churchilli ülesandeks oli teha järelevalvet,
et mõlemad osapooled peavad kokkuleppest kinni.
1921. aasta märtsikuus asus ta teele Palestiinasse.
Churchill saabus Gazasse koos kuulsa Araabia Lawrence'iga.
Tuhanded araablased tulid neid tervitama.
Churchill oli hämmastunud nende vaimustuspuhangust,
kuna ta ei osanud araabia keelt ega mõistnud, et rahvas karjus:
"Hävitage juudid, lõigake nende kõrid läbi".
Lawrence seevastu mõistis, kuid otsustas hoida seda enda teada.
Churchill läks edasi Jeruusalemma,
kus ta kohtus juutide ja araablaste juhtidega.
Üheks esimeseks külaliseks oli Amiir Abdullah' -
araablasest šeik, kellega sõlmis Churchill lepingu.
Kui Abdullah' ei sega Lääne-Jordaania sioniste,
saaks idapoolsest alast araabia kuningriik,
mida valitseks Abdullah'.
Ühe pärastlõunaga sündis Transjordaania kuningriik.
Churchilli lepe tekitas kohest vastukaja.
Ühed sionistid olid ärritunud,
et ta andis araablastele kolmandiku Palestiinast,
samas kui teised nägid teda kui päästjat.
Aastaid tagasi James de Rothschild,
kuulus juut kirjutas Churchillile, et ta pani aluse juudiriigile,
eraldades Palestiinast Abdullah'i kuningriigi.
Antud prohvetliku sammuta poleks tänapäeval Iisraeli riiki.
Kuigi Winston Churchill andis araablastele kuningriigi,
ei olnud nad sellega rahul.
Kahe päeva pärast
tuli rühm araablastest juhte Jeruusalemma peakorterisse
ning esitasid Churchillile 35-punktilise nimekirja nõuetega.
Üheks oli hävitada võimalus juutide rahvusriigi rajamiseks
ja rajada Palestiina-ülene araablaste valitsus.
Lisaks peatada juutide sisseränne
ning taasühendada Palestiina selle tütarriikide Süüria ja Egiptusega.
Churchill keeldus kõigist kategooriliselt.
Ta ütles, et juutidel on seaduslik õigus kodumaale
ja kus mujal see saaks olla kui üksnes Palestiinas,
millega on neil ligi 3000 aastat sügav ja lähedane side.
Enne Palestiinast lahkumist külastas W. Churchill
kaht juudi kogukonda, mis jätsid talle sügava mulje.
Üks oli Tel Aviv, õitsev 12-aastane linn.
Teiseks oli Rishon LeZion,
mis oli üks esimene juutide asundus Palestiinas.
Peale selle oli seal edukas veiniäri.
Seal olid istandused.
Churchillile meeldis juua.
Ta nimetas seda heaks veiniks, samuti naisi ilusateks.
Ta oli haaratud juutide tegevustest Palestiinas.
Igas kohas, kus olid juudid,
nägi ta rohelust, ettevõtteid, algatusi ning kirjandust.
Ta nimetas seda tsivilisatsiooniks.
Araablaste maades seevastu
nägi ta vaid pruuni tühja kõrbe, millel polnud mingit arengut.
Järgmised kümme aastat lükkas Churchill
tagasi araablaste nõude peatada juutide migratsiooni.
Selleasemel andis ta juutidele loa
osta maad nii palju kui see oli neile võimalik.
Juutide ettevõtluse arengu taustal sagenesid ka araablaste rahutused.
Ühel korral ähvardas Churchill
saata rahu tagamiseks sõjalaeva Jaffa sadamasse.
Samas kui Lähis-Idas oli rahutus, tekkisid tormipilved ka lordide kojas.
4. juuli, 1922
See algas Churchilli otsusega tuua elekter Palestiinasse.
Selleks plaanis ta kasutada Jordani jõge.
Tema silmis tõi see kasu nii araablastele kui juutidele,
samas kui britid nägid seda kui juutide jõumängu.
Nad esitasid eelnõu
Balfouri deklaratsiooni tühistamiseks ja Briti mandaadi lõpetamiseks.
Samm-sammult viitasid lordid,
et juudid on koormaks riigi maksumaksjatele
ning tekitavad ohtu araablaste rahutusteks.
Lordidekoda luges hääli
ja juutide vastased võitsid 60-29 häälteenamusega.
Sellega oli juudiriik juba enne rajamist ohus.
Churchillil oli ülesanne pöörata ümber lordidekoja otsus.
Selleks tegi ta mõjuka kõne juutide hüdroelektrijaama asjus.
"Mulle on öeldud, " kinnitas ta,
"et araablased oleksid seda ka iseseisvalt teinud.
Kes hakkaks seda uskuma?
Iseseisvad Palestiina araablased
poleks ka 1000 aasta jooksul teinud vajalikke samme,
et rajada Palestiinas niisutus- või elektrisüsteeme.
Nad oleksid olnud rahul eluga tühjas ja põuasel tühermaal
ning lasknud rahumeeli Jordani jõel voolata Surnumerre.
Suurbritannia peab pidama tõotust,
mille ta on andnud kõikide maailma riikide ees.
Churchilli kõne oli edukas
ja enamik lordidekojast hääletas tema poolt.
Siiski ka 15 aasta möödudes
ei olnud juudid lähemal omariikluse loomisele
ja ametist lahkunud Churchill oli võimetu neid aitama.
7. juuli, 1937
1937. a hääletas kuninglik komisjon
Palestiina jagamiseks kaheks riigiks araablaste ja juutide vahel.
Juudi juhid võtsid selle vastumeelselt vastu,
leides, et see on parem, kui mitte midagi.
Churchill seevastu seisis jõuliselt vastu
ning hoiatas Chaim Weitzmanni, et Briti valitsust ei saa usaldada.
Ta julgustas juute vastu pidama,
kuni nad saavad kogu Lääne-Palestiina -
alates Vahemerest, kuni Jordani jõeni.
1930. aastatel ei pööratud Churchilli seisukohale tähelepanu.
Ta oli ligi kümme aastat ametist lahkunud
ning elas eraklikku elu oma kodus Chartwellis.
Chartwellis edastas ta hoiatusi natsismist,
õhutas tugevdama Briti mereväge ning andis nõu Palestiina osas.
Ülejäänud elu veetis ta kirjutades, maalides ning kodus töötades.
Hiljem viitas Churchill 1930-aastatele kui oma viletsuse aastatele.
1930. aastatel nägi ta oma elus sidet juutide ja sionistidega.
Ta mõistis, et on juutidega kui koos selles viletsuses.
Ta oli võimust eemal.
1929. aastal oli ta Suurbritannia rahandusminister,
mis on sageli kui hüppelaud peaministritoolile.
Ta ei saanud sinna.
Seeasemel põlati teda tema enda parteis.
Ta kui viletsuses, täpselt nagu juudid ja sionistid.
Sioniste nähti Palestiinas kui probleemide allikat.
23. mai, 1939
1939. aastal koostas Briti valitsus valge paberi,
millega limiteeriti juutide migratsiooni Palestiinasse
ning plaaniti 5 aasta pärast see täielikult peatada.
Briti peaminister Neville Chamberlain kaitses seda dokumenti,
viidates kuivõrd oluline on liita maailmaga islam.
"Kui peame üht poolt kaitsma,
vastandume pigem juutidele kui araablastele."
Lühidalt - Suurbritannia oli sõja lävel Saksamaaga,
mistõttu oli neil vaja Iraagi naftaallikatele.
Churchill nimetas seda teiseks Müncheni leppeks -
lükkeks rahustada Lähis-Ida.
1938. a loovutati Hitlerile Sudeedimaa,
et tuua rahu Euroopasse.
Lähis-Ida rahustamiseks koostati 1939. a valge paber,
millega otsustati piirata juutide migratsiooni Palestiinasse.
See läks vastuollu brittide lubadusega ja püüdis peatada võimaluse Iisraeliks.
Nii Churchilli kui juutide elu hakkas ootamatult muutuma.
Vähem kui nelja kuu pärast marssisid sakslased Poola
ning maailm kisti taas sõjakeerisesse.
Pärast kümmet viletsuse aastat
ennistati Churcill taas ametisse kui admiraliteedi esimene lord.
Aasta hiljem oli Chamberlain sunnitud ametist tagasi astuma.
Kuningas Georg V pakkus Churchillile peaministritooli.
Järgmised viis aastat
keskendus Churchill peamiselt võitlusele natsidega.
Samal ajal hoidis ta pidevalt silma juutidel.
Ta oli juutidega toimunus üsna emotsionaalne.
C. Attlee ütles, et Churchill tuli kord pisarsilmi tema juurde:
"Vaadake, mida nad teevad minu juutidele!"
Ta oli ärritunud Hitleri tegevusest.
Samas, kui ta ise oli ohus, oli tal siiski mure Siioni osas.
Kaheldamatult oli sõja võitmine kõigele vaatamata ta peaeesmärk.
Kui sõda lõppes Euroopas,
õhutas Chaim Weitzmann Churchilli kuulutama välja juudiriik
ja laskma tuhandetel holokausti ellujäänutel naasta Palestiinasse.
Esimest korda ajaloos vastas Churchill vaikusega.
Churchill peidab end Chaimi eest, kes anub, et ta tuleks välja
ning toetaks sionismi, kuid millegipärast ta ei tee seda.
Mõistagi, miks.
Ta ei taha Weitzmanniga kohtuda, kuna teab, et ei saa tema vastu.
Kuna Churchillil oli häbi ei tahtnud ta teha sionistidele midagi
nii poliitilisel kui isiklikul põhjusel ega soostunud ka nendega kohtuma.
See viitab asjaolule, et Chaimil oli mõju Churchillile.
Kuigi Churchill tundis sionistide eesmärgile kaasa,
oli tal endal suuremad väljakutsed.
Ta pidi peagi kohtuma Trumani ja Staliniga Potsdamis,
et otsustada natside saatus ning jagada sõjajärgset maailma.
Churchillil oli kodumaalgi probleeme, kuna tema valitsus oli lagunenud.
Kaks kuud pärast sõja lõppu
avastas ta Potsdamist naastes, et on ametist kõrvaldatud.
Ta tõi võidusõnumi, kuid lükatakse ametist välja.
Ta oli raevunud ja vapustatud.
Ta naine ütles, et ehk on see varjatud õnnistus,
mille peale vastas Churchill, et sel juhul on see hästi varjatud.
Tema kõrgeaususe Suurbritannia valitsuse algatus:
ÜRO peassamblee paneb
Palestiina probleemi valitsuse päevakorda.
1949. aastal teatas Suurbritannia, et taandavad oma väed Palestiinast.
Aasta hiljem lõppes Briti mandaat.
14. mai 1948 kuulutas Iisrael välja oma iseseisvuse.
Isegi üheksa kuu möödumisel
keeldus Suurbritannia valitsus Iisraeli tunnistamast.
Tollane opositsiooni juht Churchill
pidas saadikutekojas laineidlööva kõne.
Sellega juhtis ta tähelepanu,
kuidas Suurbritannia valitsus kohtles iisraellasi jõhkral viisil.
Churchill soovitas saata saadik Tel Avivi.
Kõne oli väga edukas
ja juba 9 päeva pärast tunnustas Suurbritannia Iisraeli.
Churchilli vana sõber Chaim Weitzmann,
kes oli selleks hetkeks Iisraeli esimene president,
saatis telegrammiga oma tänuavalduse.
Churchill saatis talle lühikese vastuse:
"Vaatan rõõmuga tagasi meie koostööle",
ning lisas oma käekirjaga "Valgus kasvab".
Churchill suri 90-aastasena.
Tema matustele Londonis tulid Iisraeli president ja peaminister.
Kogu Iisrael mäletab teda briti buldogi ja suure juutide sõbrana.
Samuti jääb neile meelde 1921. a - ta esimene külastus Jeruusalemma.
Koos Iisraeli ülemrabidega istutas Churchill Scopuse mäele puu,
et pühendada see ala tulevasele Heebrea Ülikoolile.
Rahvale ütles ta: "Usun, et Iisraeli rahvusriigi
loomine Palestiinasse õnnistuseks kogu maailmale -
nii hajutatud juutidele kui ka Suurbritanniale.
Sajandeid püsinud lootus täitub samm-sammult siin
ega tule kasuks üksnes meile vaid ka kogu maailmale."
UNISTUS PÜHAST MAAST
Lisainfo saamiseks külasta: www.cbneurope.com
Tõlge: Mailis Mägi