Hän sanoo: "Siitä hetkestä eteenpäin -
tuo ääni soi korvissani."
Ajattelen sen tarkoittavan, että Jumala kutsui hänet -
rohkaisemaan muitakin juutalaisia palaamaan Luvattuun maahan.
Hän oli ehdottomasti jumalaapelkääväinen, uskova mies.
Mutta hän ei ollut synagogajuutalainen.
Sionismia ei ollut vielä silloin.
Kuluisi vielä 20 vuotta, ennen kuin Herzl kirjoittaisi Juutalaisvaltion.
Mutta Eliezer oli siellä.
Ja Eliezer ajoi juutalaisvaltion perustamista.
"Palataan sinne takaisin. Perustetaan oma valtio maahan.
Herätetään uudelleen henkiin heprea, kieli, jolla Jumala puhui meille.
Sitten otamme takaisin paikkamme maailmanjärjestyksessä."
Ben-Jehuda meni klinikalle, -
ja siellä lääkärit tutkivat hänet ja kertoivat hänelle, että -
hän on tuhon oma. Hän ei näkisi seuraavaa syntymäpäiväänsä.
"Sinun on parasta tehdä sovinto maailman kanssa. Et elä pitkään."
Silloin hän teki päätöksen ja näki ilmeisesti kirjoituksen seinällä.
"Jumala ei halua minun olevan Pariisissa. Hän haluaa minun olevan -
se, mitä Hän minulle näytti."
Hän sanoi: "Kirjoitan Teille, jotta kertoisitte uutisen tyttärellenne.
Minulla on tauti, joka on kuolemaksi, -
enkä pysty solmimaan avioliittoa."
He menivät naimisiin. He tulivat Israeliin yhdessä.
Eliezer Ben-Jehuda vakuutti syntyneensä uudesti Jerusalemissa.
Jerusalem ja koko Israelin maa -
oli autiona.
Se oli ihmisten ja luonnon hylkäämä.
Kun Eliezer palasi, hän sanoi: "Meidän pitää tuoda Jumala takaisin maahan."
Ennen kuin hän alkoi puhua hepreaa Jerusalemissa, -
Puolasta tulleet olivat tekemisissä vain Puolasta tulleiden kanssa, -
koska he puhuivat samaa kieltä.
Samoin Romaniasta tulleet vain muiden Romaniasta tulleiden kanssa.
Hän kirjoitti sanomalehteen uutisjuttuja.
"Jerusalemissa oli suuri tulipalo."
Ihmiset eivät tienneet sanaa "tulipalo".
Hän lisäsi sanomalehden takasivulle pienen sanalistan.
Hän sanoi ihmisille, että kukin sana on listassa vain kerran.
"Ellette muista sanoja, leikatkaa lista irti ja säilyttäkää se."
Hän yritti löytää juuria vanhoista sanoista.
Hesekielin kirjassa on sana, joka tarkoittaa tietynlaisia kiviä.
Teksti kutsuu niitä nimellä "avnei ekdach".
Ei kerrota, mikä on "ekdach".
Tunnemme nuorukaisen, joka pystyi ihmeisiin lingollaan -
ja parilla kunnon kivellä.
Eliezer mietti asiaa. "Hmm... Nuo kivet tekivät reiän Goljatin päähän.
Ehkä se oli avnei ekdach."
Nykyajan pistooli voi repiä jonkun päähän ammottavan reiän.
Se hiljentää tahtia, niin kuin Goljatinkin tapauksessa.
Ben-Jehuda päätti alkaa kutsua pistoolia ekdachiksi. Se on yhä se.
Oliko Raamatun aikoihin pistooleja? Ei ollut.
Mutta sana sopii.
Hän kutsui mukaan ihmisiä, jotka kertoivat, mitä sanoja tarvitaan.
Esimerkiksi lääkäri pyysi: "Tarvitsemme sanan ruiskulle.
Tarvitsemme sanan haavan sitomiselle."
Hän sanoi vaimolle: "Ellei kukaan halua puhua kanssasi hepreaa, -
olet ilman ystäviä. Olen pahoillani."
Poika oli miltei kolmen eikä puhunut sanaakaan.
Kaikki kuiskailivat heidän selkänsä takana -
sen johtuvan siitä, että pojalle puhuttiin vain hepreaa.
"Pojasta varttuu idiootti."
Juorut kirpaisivat enemmän äitiä kuin aviomiestä.
Kun äiti oli lapsen kanssa kerran kahdestaan kotona, -
poika itki. Äiti yritti lohduttaa poikaansa.
Äiti alkoi laulaa pojalle tuutulaulua, jota hänen oma äitinsä oli laulanut.
Se oli venäjänkielinen tuutulaulu.
Hän nosti asiasta metakan.
"Mitä teet? Pilaat kaiken!
Olen tehnyt todella paljon töitä asian eteen!"
Mies huusi vaimolle.
Yhtäkkiä lapsi avasi suunsa ja sanoi: -
"Riittää jo, isä! Dai, Abba, dai!"
Hepreassa "dai" tarkoittaa "lopeta", "riittää".
Devora ja Eliezer menivät sanattomiksi. "Poika puhuu!"
Ben-Jehuda poti valtavaa syyllisyyttä.
Ja kolme kuukautta Devoran kuolemasta -
kolme heidän viidestä lapsestaan kuoli myös.
Ei tuberkuloosiin vaan flunssaepidemiaan.
Hän sanoi: "Olen poissa pian. Sitten tulee sinun vuorosi."
Sitten hän kirjoitti: -
"Jos haluat olla prinsessa, -
tule Jerusalemiin ja mene naimisiin Eliezerini kanssa."
Hän pakotti Eliezerin ottamaan hänet vaimokseen.
Hän asui Eliezerin kanssa 30 vuotta.
Hän sai Eliezerin kanssa kuusi lasta. Heistä kolme kuoli.
Hän kasvatti sisarensa kaksi eloonjäänyttä lasta.
Ja hän oli isoäitini.
Ensimmäinen vaimo oli nuoruudenrakkaus.
Hän ihaili ja rakasti myös toista vaimoaan.
Toinen liitto ei ollut mikään suuri romanttinen rakkausjuttu.
Toinen vaimo oli Eliezerin apu.
Jos hän olisi jatkanut samaan tapaan kuin ensimmäisessä liitossa, -
työ ei luultavasti olisi valmistunut ja koko juttu olisi surkastunut kokoon.
Jumala oli valmistellut tämän naisen hänen työparikseen.
Kun Chemda Ben-Jehuda tuli ja näki hänen muistiinpanonsa, hän kysyi: -
"Mistä tiedät, missä sanat ovat? Miten aiot panna ne aakkosjärjestykseen?"
Eliezer kysyi: "Mitä ajattelit suuressa viisaudessasi?"
Chemda vastasi: "Kortistokortteja. Kirjoita joka sana kortistokortille.
Alef-sanat tähän. Bet-sanat tähän. Gimel-sanat tähän...
Siitä kootaan sanakirja."
Tapasin nuoren fanaatikon, joka yritti vakuuttaa minut siitä, -
että liikkeemme täytyy omaksua heprea kansalliseksi kieleksemme.
Koko ajatus on tietysti naurettava!"
Eliezer Ben-Jehuda kuoli joulukuussa hanukan toisena yönä.
Isoäitini oli kutsunut vieraita.
Hänellä oli aina ystäviä käymässä. Eliezer seurusteli heidän kanssaan.
Sitten hän poistui pahoitellen ja meni työhuoneeseensa.
Hän työskenteli hetken ja kävi sitten makuulle -
eikä enää herännyt.
Kun vieraat lähtivät, Chemda tuli huoneeseen ja näki miehen makuulla.
Hän alkoi puhua. Mies ei vastannut.
Hänen sielunsa palasi Jumalan luo vaivaiset 40 vuotta sen jälkeen, -
kun hänelle oli sanottu, ettei hänellä ole tulevaisuutta.
Kuvittele, jos Eliezer Ben-Jehudaa ei olisi ollut ja jos vuonna 1948 -
Israelissa asuvat juutalaiset olisivat puhuneet 70:stä 80:een eri kieltä, -
siitä ei olisi tullut mitään.
Kieli oli ehdottomasti osa uudelleen syntymistä.
Se oli välttämätöntä, niin kuin hengittäminen selviytymiselle.
Ben-Jehuda on mies, jonka Jumala asetti mahdollistamaan sen.