Paabeli jõgede kaldail,
seal me istusime ja nutsime, kui mõtlesime Siionile.
Sest seal küsisid meilt meie vangiviijad laulu sõnu
ja meie piinajad rõõmulaule: "Laulge meile Siioni laule!"
Kuidas me võime laulda Issanda laulu võõral pinnal?
Nõnda ütleb Issand: "Ära karda, sest ma olen sind lunastanud,
ma olen sind nimepidi kutsunud, sa oled minu päralt!
Mina olen Issand, su Jumal, Iisraeli Püha.
Kuna ma armastan sind,
siis annan ma sinu asemel inimesi ja su hinge eest rahvaid.
Ma toon su soo päikesetõusu poolt ja kogun sind päikeseloojaku poolt.
Ma ütlen põhjamaale: Anna! ja lõunamaale: Ära keela!
Too mu pojad kaugelt ja mu tütred maailma äärest."
UNISTUS PÜHAST MAAST
Sefanja 3:9: "Sest siis ma puhastan rahvaste huuled (keele),
et nad kõik võiksid hüüda Issanda nime,
teenida teda õlg õla kõrval."
1875. aasta ühel õhtul sai üks juudi noormees nägemuse.
Äkitselt nägin kui välgusähvatust ning mu ees oli tohutu valgus.
Mind viidi Jordani äärde,
mille ületas Iisraeli rahvas, et minna tõotatud maale.
Kuulsin tohutut häält:
"Rahva tagasitulek oma keelele ja kodumaale".
Ta ütles, et pärast seda kajas see hääl ta kõrvus.
Ta sai sellest aru, et Jumal andis talle ülesande
kutsuda kaasjuute tagasi tõotatud maale.
Eliezer Ben-Yehuda sündis 1858. a Valgevenes.
Tema huvi heebrea keele vastu algas juba noores eas.
Ta algas Piiblit juba 3-aastasest saati õppima.
Vanemad soovisid, et temast saaks rabi,
mistõttu saatsid nad ta juudiusu kooli, yeshivasse.
Ta oli kindlasti jumalakartlik mees
ning uskus Jumalat, kuid ta polnud sünagoogi juut.
Pärast keskkooli rääkis Ben-Yehuda sellest emale.
Ta tahtis hakata arstiks, mitte rabiks.
Seega läks ta Pariisi Ülikooli,
kus ta õppis meditsiini, juudi ajalugu ja filosoofiat.
Samuti ühines ta liikumisega, millest kasvas hiljem sionism.
Tol ajal polnud sionismi.
Herzl kirjutas alles 20 aasta pärast oma kuulsa teose "Juudiriik"
Eliezer tegi eeltööd juudiriigiks, õhutades inimesi:
"Läheme tagasi kodumaale, rajame seal endale elupaiga
ning taastame heebrea keele, millega Jumal rääkis algselt meiega.
Sel juhul oleme õiges kohas kõikide teiste sündmuste kõrval."
Eliezeri plaan saada arstiks nurjus, kui ta haigestus tuberkuloosi.
Ben-Yehuda läks haiglasse, kus talle teatati pärast uurimist,
et ta on surmale määratud ega näe oma järgmist sünnipäeva.
Talle öeldi, et ta peaks oma suhted korda seadma,
sest ta ei ela kuigi kaua.
Mõeldes peatselt lähenevale surmale,
meenus talle aastate eest nähtud nägemus,
kus Jumal kutsus teda tõotatud maale.
Ta tegi otsuse.
Seda ilmutust saades ta mõistis,
et Jumal ei taha, et ta oleks Pariisis vaid seal, kus Ta algselt näitas.
Enne lahkumist teatas ta uudisest
oma kihlatule Devorale, kes oli veel Venemaal.
Neiule kirjutamise asemel saatis Eliezer ta isale kirja.
"Auline härra, kirjutan teile,
kuna tahan, et edastaksite oma tütrele antud sõnumi,
et mul on surmav haigus ega saa temaga abielluda."
Devora keeldus suhet lõpetama ning läks temaga Jeruusalemma.
Seega nad abiellusid ning läksid koos Jeruusalemma.
Eliezeri sõnul sündis ta kui Jeruusalemmas uuesti.
1881. aastal Palestiina ei paistnud neile tõotatud maana.
Jeruusalemm ja kogu ülejäänud Palestiina
oli kui mahajäetud nii inimeste kui looduse poolt.
Kui Eliezer naasis sealt,
ütles ta, et nad peavad Jumala maale tagasi tooma.
Maa oli mahajäetud ning rahvas hajutatud.
Eliezer hakkas Jeruusalemmas rääkima heebrea keeles.
Poola juudid suhtlesid
vaid Poolast tulnutega, kuna nad rääkisid sama keelt.
Samuti Rumeeniast tulnud rääkisid vaid rumeenlastega.
Ühtsuse loomiseks
hakkas Eliezer väljastama heebreakeelset ajalehte.
Tol ajal polnud heebrea keeles sõnagi "ajaleht"
või sõnaraamatule, mida ta hakkas hiljem koostama.
Uute sõnade loomiseks võttis Ben-Yehuda aluseks
heebreale sarnaseid iidseid keeli nagu kaanan ja araabia.
Heebrea sõnast "et" ehk "aeg" sai "iton" ehk "ajaleht",
mis on iseenesest ajatundlik väljaanne.
Sõnaraamat on kogum sõnadest.
Heebrea keeles "sõna" on "mila" ning "sõnaraamat" on "milon".
Ta kirjutas ajalehte artikleid.
Näiteks: "Jeruusalemmas oli suur tulekahju".
Inimesed ei teadnud sõna "tuli".
Seetõttu pani Eliezer ajalehe lõppu väikese nimekirja sõnadest
ning ütles, et paneb selle vaid ühel korral ajalehe lõppu
ja kui see ei jää neile meelde, saavad nad selle välja lõigata.
Mõne aja pärast esitasid lugejad soovi sõnaraamatuks.
Seetõttu hakkas Ben-Yehuda üht koostama.
Mitmetel kordadel pöördus ta Piiblisse,
et leida inspiratsiooni uute sõnade loomiseks.
Üheks sõnaks on "püstol".
Ta püüdis alati leida vanadest sõnadest viiteid.
Hesekieli prohveti raamatus räägitakse kindlatest kividest.
Algkeeles nimetatakse neid "avnei ekdach", kuid ei tõlgita.
Teame Piiblist lugu noormehest,
kes suutis lingu ja paari kiviga imesid teha.
Eliezer mõtles, et kui see lingukivi
tegi Koljati peasse augu, võis see olla "avnei ekdach".
Tänapäeval võib püstoliga kellegi pähe augu lasta,
et kedagi peatuma panna nagu Taavet tegi Koljati puhul.
Ben-Yehuda otsustas nimetada püstolit "ekdach".
See on sama tänapäevani.
Piibliajal ei olnud veel püstoleid, kuid see sõna sobitub hästi.
Ben-Yehuda lõi ka komitee, et aidata tal luua erialaseid sõnu.
Ta tõi kokku inimesi, kes said talle öelda täpseid termineid.
Näiteks küsiks peaarst temalt sõna süstla või haavasideme kohta.
Pere ja sõprade osas oli tal range reegel -
räägitakse vaid heebrea keelt.
See oli ta naisele suureks väljakutseks,
kes valdas vene, prantsuse ja saksa keelt,
kuid vähe heebrea keelt.
Ben-Yehuda ütles naisele,
et kui keegi ei taha temaga heebrea keeles rääkida,
siis kahjuks peab ta jääma ilma sõpradeta.
Reegel käis ka ta poja kohta,
keda ta nimetas Ben-Zioniks ehk tõlkes "Siioni pojaks".
Juba lapsena hoiti teda kodus, et ta ei kohaneks teise keelega.
Kolme aastaseni ei rääkinud ta pea ühtki sõna.
Linna peal räägiti,
et seda seetõttu, et poisiga räägiti vaid heebrea keeles.
Öeldi, et poiss kasvab idioodiks.
Ema sai mehest palju enam kuulujuttudest puudutatud.
Ühel päeval oli ta lapsega kodus
ning püüdis nutvat last maha rahustada
hakates talle laulma hällilaulu, mida laulis väiksena talle tema ema.
See oli vene keeles.
Sel hetkel astus Ben-Yehuda sisse.
Ta vihastus korralikult, küsides:
"Mida sa enda arvates teed? Rikud kõik ära.
Ma töötan niivõrd kõvasti ning olen teinud seda ja teist.."
Ben-Yehuda karjus naise peale ja äkitselt hakkas laps rääkima,
öeldes: "Aitab juba, isa!"
Dai, Abba, dai!
"Dai" tähendab heebera keeles "lõpetama, kõik".
Devora ja Eliezer olid vapustatud, et poiss hakkas lõpuks rääkima.
Aastate pärast tabas Ben-Yehuda peret tragöödia.
Devora haigestus Eliezeri tuberkuloosi.
Kahe aasta pärast ta suri.
Eliezer tundis tohutut süüd.
Kolme kuu pärast suri ka kolm nende viiest lapsest.
Mitte tuberkuloosi vaid grippi.
Enne surma kirjutas Devora
nooremale õele Hemdale kirja, kes elas veel Venemaal.
Ta ütles: "Suren peagi ja nüüd on sinu ees otsus."
Ta lisas veel ühe rea: "Kui tahad olla printsess,
siis tule Jeruusalemma ja abiellu mu Eliezeriga."
Hemda järgis õe nõu ja saatis kirja Eliezerile.
Eliezer keeldus temaga abiellumast,
kuna kartis, et võib teda nakatada tuberkuloosi.
Hemda oma õele sarnaselt, ei võtnud keeldumist vastusena.
Hemda justkui sundis teda, et võtaks ta naiseks.
Ta abiellus Hemdaga ning nad elasid koos 30 aastat.
Hemda sai temaga kuus last, kellest kolm suri.
Ta kasvatas üles ka kaks tema õest maha jäänud last.
Ta oli minu vanaema.
Eliezeri esimene naine oli tema noorusea armastus.
Ta jumaldas ja armastas ka oma teist naist,
kuid ta suhe teise naisega ei olnud suur armastuslugu.
Teine naine oli talle kui abikäsi.
Kui ta oleks jätkanud suhet nagu ta tegi esimese naisega,
poleks ta arvatavasti tööd lõpetanud ning kõik oleks ebaõnnestunud.
Jumal oli valmistanud seda naist tema pärast.
Kui Hemda nägi Ben-Yehuda märkmikku,
küsis ta, kuidas mees teab, kus sõnad täpselt asuvad
ning kuidas ta paneb need tähestikulisse järjekorda.
Mees küsis: "Mida tarka sa välja pakud?"
"Indekskaardid," vastas naine.
"Pane iga sõna indekskaardi alla.
Alef-sõnad ühte, Bet-sõnad teise ja Gimel-sõnad kolmandasse tulpa.
Nii saad luua sõnaraamatu."
Töö edenemisel jälgiti Ben-Yehudat ortodokssete juutide poolt,
kes nimetasid teda ketseriks.
Nende silmis oli heebrea keel püha,
mis tõttu ei sobi seda kasutada, mida nad nimetasid "tühjaks jutuks".
Ben-Yehuda ei leidnud toetust ka uuelt sionistide liikumiselt.
Selle juht Theodor Herzl pärines Viennast
ja ta nägi uut Juudiriiki, kus saksa keel on emakeel.
1898. a, kui Herzl külastas Jeruusalemma,
otsustas ta viieks minutiks kohtuda Ben-Yehudaga.
Seda kohtumist kirjeldas ta oma päevikus järgnevalt.
"Kohtasin täna noort asjaarmastajat, kes püüdis mind veenda,
et meie liikumine peaks võtma heebrea keele rahvuslikuks keeleks.
Loomulikult on see naeruväärne."
Ben-Yehuda ei andnud oma missioonis alla.
Järgmised kakskümmend aastat
tegi ta väsimatult tööd, et lõpetada sõnaraamatud.
Vahel isegi 17 tundi päevas.
Selleks ajaks rääkis Jeruusalemmas enamik juute heebrea keelt.
1921. aastaks sai heebrea keelest
üheks kolmest Palestiina keelest, sh ka inglise ja araabia keel.
Selleks ajaks hakkas tehtud töö mõjutama Ben-Yehuda tervist.
Eliezer Ben-Yehuda suri detsembris, valgusepüha (Chanuka) 2. päeval.
Mu vanaemal olid külalised, keda ta sel õhtul võõrustas.
Ben-Yehuda oli nendega,
kuid vabandas ühel hetkel ning läks tagasi õpingutele.
Ta tegi veidi tööd.
Pärast ta viskas voodile pikali ega suutnud sealt ärgata.
Kui inimesed lahkusid, tuli Hemda tema tuppa
ja hakkas temaga rääkima, kuid ta ei vastanud.
Ta usaldas tema hinge Jumala kätte.
40 aastat pärast kui talle öeldi, et tal pole tulevikku..
..osales 30 000 inimest tema matuserongkäigul
Jeruusalemma vanalinnast tema hauani Õlimäel.
Tänapäeval kannab tema nime üks Jeruusalemma tuntuim tänav.
Austus mehele, kes andis juutidele tagasi nende keele.
Üks mees ütles: "Enne Ben-Yehudat
võisid juudid rääkida heebrea keelt, kuid pärast teda nad oskasid."
Kujutage ette, kui poleks olnud Eliezer Ben-Yehudat,
siis 1948. aasta iseseisvumisel oleksid juudid rääkinud 70-80 keelt.
See poleks ilmaski töötanud.
Emakeel oli asendamatu osa Iisraeli riigi uuestisünnist.
See oli nii oluline kui hingamine ellujäämiseks.
Ben-Yehuda oli mees, kelle kaudu tegi Jumal selle teoks.
UNISTUS PÜHAST MAAST
Lisainfo saamiseks külasta: www.cbneurope.com
Tõlge: Mailis Mägi