Paabeli jõgede kaldail,
seal me istusime ja nutsime, kui mõtlesime Siionile.
Sest seal küsisid meilt meie vangiviijad laulu sõnu
ja meie piinajad rõõmulaule: "Laulge meile Siioni laule!"
Kuidas me võime laulda Issanda laulu võõral pinnal?
Nõnda ütleb Issand: "Ära karda, sest ma olen sind lunastanud,
ma olen sind nimepidi kutsunud, sa oled minu päralt!
Mina olen Issand, su Jumal, Iisraeli Püha.
Kuna ma armastan sind,
siis annan ma sinu asemel inimesi ja su hinge eest rahvaid.
Ma toon su soo päikesetõusu poolt ja kogun sind päikeseloojaku poolt.
Ma ütlen põhjamaale: Anna! ja lõunamaale: Ära keela!
Too mu pojad kaugelt ja mu tütred maailma äärest."
UNISTUS PÜHAST MAAST
Olles mitme tule vahel
otsustas Ben-Guriyyon teha viimase poliitilise lükke.
Iisraeli ainus lahendus rahuks araablastega
tugines Wisconsini endisele lasteaiakasvatajale.
Hiljem kutsus Guriyyon seda naist tema kabineti parimaks meheks.
Kaheldamatult oli ta üks Iisraeli rajajatest või pioneeridest.
Ta oli üks Ben-Guriyyoni peanõunik.
Ta oli mitmeti vapustav naine, kes oli ka üsna vastuoluline.
Ta võis olla ühel hetkel suurepärane, sarmikas,
karismaatiline, sõbralik ja hooliv, kuid teisel momendil
naeruväärselt jäik, keerukas, kangekaelne, võitlev ja arutlev.
Need omadused iseloomustavad head juhti.
Golda Mabovitš sündis 1898. aastal Kiievis.
Kui ta oli 8-aastane, kolis ta pere USA-sse,
et põgeneda Venemaa massilistest tapatalgutest.
Nad kolisid Milwaukeesse, kus oli kiirelt kasvav juudikogukond.
Isegi USA-s ei olnud elu kerge.
Tal ei olnud hea lapsepõlv.
Ta kasvas üles vaid naistega ning kodus ei olnud ühtki meest.
Ta isa läks perest mõni aasta enne USA-sse.
Peres oli ääretult palju tülisid, lahkhelisid ja karjumist.
See õpetas Goldale kannatlikkust,
samuti kui on võimalik, lahenda küsimusi rahulikult.
Juba 11-aastasena oli Goldal and poliitikaks.
Kui ta avastas, et koolis oli lapsi,
kellel polnud raha õpikute jaoks, siis otsustas ta neid aidata.
Selleks rääkis Golda kohaliku kontserdisaali direktoriga,
et see laseks tal kasutada seda saali tasuta.
Ühel õhtul pidas ta sõpradega korjanduse,
kus ta esitas publikule abipalve.
Sel õhtul kogusid nad piisavalt raha,
et osta piisavalt palju õpikuid kõikidele kooli õpilastele.
Tema edu peitus asjaolus, et ta rääkis otse südamest.
Ta teadis, kuidas jõuda inimesteni.
Tuli välja, et ta oli terve elu üks võrratu rahakoguja.
Noor Golda oli nii ambitsioonikas kui ka seiklushimuline.
Need iseloomujooned ei meeldinud aga ta perele.
Peres tekkis suur lahkheli,
kuna Golda tahtis minna ülikooli, kuid pere ei näinud selleks vajadust.
Milleks on sul vaja minna ülikooli - mine otsi parem endale töökoht?
Lõpuks leiad õige mehe abieluks ning lood perekonna.
15-aastasena otsustas Golda oma tulevikku ise juhtida
ja põgenes kodust, et minna õe juurde Denverisse.
Seal õppis ta esimest korda sionismist
ja peagi oli ta haaratud mõttest elada Iisraelis.
Denveris kohtus ta ka oma tulevase abikaasaga.
Denveris kohtus ta Maurice'iga, kes oli väga kombekas mees.
Nad armusid ja mees tutvustas talle
ilukirjandust, muusikat ja teatrit, mida Golda kodus polnud.
Pärast kaht aastat naasis Golda koju Milwaukeesse.
Seal lõpetas ta kooli ning hakkas tööle õpetajana.
Samuti nõustus ta abielluma Maurice Meyersoniga,
kelle nime ta muutis hiljem heebreapärasemaks.
Traagiline oli asjaolu, et Golda esitas abielule kaks tingimust.
Emigreerumine Iisraeli ning kibutsis elamine.
Ideed olid mehele vastumeelt, sest ta ei olnud sionist.
Golda juhtis ta lõpuks ikkagi Jeruusalemma.
1921 asus vastabiellunud paar elama siia kibutsi Jisreeli orus.
Tingimused olid rasked,
kuid Golda edenes ka raske füüsilise töö juures.
Ta korjas mandleid, istutas puid
ning sai asjatundjaks kanade kasvatuses.
Peale selle tõi ta muutuse kogukonna kööki,
kus teised naised keeldusid tööd tegemast.
Naised leidsid, et söögitegemine on nendele liialt kohatu
ning nõudsid meestega samu töid.
Ma ei saanud aru, millest kõik see probleem.
Mil viisil on parem tegeleda laudas lehmade toitmisega,
kui teha köögis oma pereliikmetele süüa?
Keegi ei andnud mulle rahuldavat vastust.
Seetõttu tundsin muret
pigem söömisharjumuste kui naistööhõive üle.
Tema abikaasa ei mõistnud naise armastust eluks kibutsis.
Maurice haigestus malaariasse,
mistõttu nõustus Golda kolima temaga Jeruusalemma.
Selleks et aidata elamiskulude maksmist
hakkas ta tööle juutide ametiühingus ning tõusis kiirelt ametiredelil.
Samal ajal kui tema karjäär edenes, lagunes tema abielu koost.
Nad ei lahutanud, kuid otsustasid elada lahus.
Nad püüdsid edutult laste saamisega abielu parandada.
Nad jäid headeks sõpradeks.
Mees tegeles laste kasvatamisega
ja Golda astus poliitikasse vahemikus 1922-1923.
Ta tegutses ligi 50 aastat Iisraeli poliitikas.
nii Palestiina Juutide Agentuuris, Iisraeli valitsuses
kui töölisparteis, kus ta oli üks selle asutaja.
1930. a keskel oli Golda osa Ben-Guriyyoni siseringist,
kellest sai Iisraeli esimene peaminister.
Ben-Guriyyon nägi Goldat kui üht tema usaldusväärseimat kaasvõitlejat.
Nende suurim eriarvamus tekkis maa jagamise leppes 1937. aastal.
Kui Suurbritannia pakkus võimalust maa jagamiseks,
soovis Guriyyon võtta see vastu, et päästa juute Saksamaalt.
Golda ja teised ametnikud keeldusid ning viitasid asjaolule,
et neile tõotati tervet maa-ala ega plaani sellest taganeda.
Aastaid hiljem oli Goldal piisavalt väärikust,
et tunnistada oma eksimust selles küsimuses.
Pärast teise maailmasõja lõppu
oli Juutide Agentuuri üheks suurimaks missiooniks
aidata Palestiinasse holokaustist pääsenuid.
Suurbritannia tõkestas seda plaani mitmel korral.
1947. aasta lõpus peeti
ligi 40 000 juuti Küprose põgenikelaagris kinni.
Sajad väikelapsed ei oleks suutnud üle elada
tulevast talveperioodi ega tüüfuse epideemia levikut.
Seetõttu läks Golda Küprosele, et pidada läbirääkimisi vabastamiseks.
Laagrid olid masendavamad kui olin ette kujutanud.
Ühes laagris tulid minu juurde mõned väiksed lapsed
kes tõid andsid mulle kimbu paberlilli.
Olen saanud pärast seda üsna palju lillekimpe,
kuid ühedki pole mind liigutanud nagu Küproses saadud lilled lastelt,
kes olid arvatavasti unustanud või polnud isegi näinud päris lilli.
Peale väikelaste palus Golda, et vabastataks ka vanemad orvud.
Alguses oli Suurbritannia ülemohvitser kõhklev,
kuid muutis meelt ning nõustus Golda plaaniga.
Ma ei mõistnud, miks ta muutis oma meelt nii kiirelt.
Hiljem sain teada,
et ta oli saanud telegrammi oma ülemuselt Jeruusalemmas:
"Pea silmas pr Meyersoni, sest ta on tähelepanuväärne isik."
Peatselt pärast Meyeri külastust
hääletas ÜRO Palestiina jagamiseks araabia ja juutide riigiks.
Pärast seda algas võidujooks ajaga.
Järgneva kuue kuu jooksul lahkusid britid,
juudid kuulutasid välja oma riigi ning araablased algatasid sõja.
Ben-Guriyyon pidas koosoleku oma peamiste sõjaliste juhtidega.
Ta ütles neile, et nad kuulutavad välja Iisraeli riigi
ning vajab nimekirja relvadest, sest peagi on nad silmitsi sõjaga.
Ta andis neile paar tundi ja nad tulid tagasi nimekirjaga,
milles olid vintpüssid, automaatrelvad, püstolid ja granaadid.
Ben-Guriyyon viskas paberi tagasi juhatajale ning ütles:
"Esimees, läheme sõtta.
Meil on vaja nimekirja
tankidest, sõjalaevadest, lennukitest ja suurtükkidest."
Nad vaatasid üksteisele otsa
ja tõusid nagu õpilased, kes said õpetajalt noomida.
Nad lahkusid ruumist ja ütlesid koridoris üksteistele,
et Ben-Guriyyon on mõistuse kaotanud.
Kas tõesti?
Nad rääkisid püstolitest ja kuulidest, tema sõjalaevadest ja suurtükkidest.
Ta teadis, millest räägib.
Ilmaselgelt polnud me sõjaks valmis.
Vajasime kiirelt relvi,
kui vaid leiaksime kellegi, kes oleks nõus meile neid müüma.
Enne ostmist oli meil vaja miljoneid dollareid.
Maailmas oli vaid üks inimgrupp,
kellelt oleksime võinud saada neid dollareid - USA juutidelt.
Enamik ametkonnast leidis,
et Ben-Guriyyon peaks minema USA-sse raha koguma.
Goldal oli teine mõte.
Mina võin minna.
Mul on hea inglise keel ja tean, kuidas rääkida ameeriklastega.
Lisaks me ei saa saata Beni ära, kuna teda on hetkel siin vaja.
Ma võin seda teha.
Selge.
Ütleksin, et ta teadis täpselt, kuidas neid kaasa tõmmata.
Mõnede sõnul oli ta kui prohvet Deboora,
kes võitles Iisraeli eest.
Ta oli tugev kahes keeles: jidišis ja inglise keeles.
Juutide Agentuuri laekurite hinnangul
ei suudaks nad koguda enam kui 7-8 miljonit.
Pärast kuut nädalat naasis Golda USA-st 50 mln dollariga.
Tegemist on 1948. aastaga.
Praegusel ajal oleks see võrdeline miljardite dollaritega.
Selle rahaga osteti Tšehhoslovakkiast relvi,
millega võideti sõda 1948. aastal.
Golda kogutud raha USA-st
moodustas umbes kolmandiku kogu 1948. aasta sõja kulutustest.
Vähesed iisraellased mäletasid seda.
Üheks oli Ben-Guriyyon, kes tõi selle mitmel korral esile.
Ben-Guriyyonil oli peagi Goldale uus ülesanne -
diplomaatiline visiit Jordaania kuningas Abdullah'iga.
Seitse kuud varem oli Goldal olnud salajane visiit Abdullah'iga.
Tol korral tõotas Abdullah', et ei astu sõtta juutide vastu.
Vaatamata sellele oli teateid, et olenemata tema tõotusest
plaanis Abdullah' ühineda Araabia Liigaga.
Kirjas küsisin temalt, kas see vastab tõele.
Mulle saadeti kiirelt negatiivne vastus.
Ta juhtis tähelepanu kolmele punktile:
Esiteks, et ta on beduiin ja seega austusväärne mees.
Teiseks, et ta on kuningas, seega kahekordselt austust väärt.
Kolmandaks, et ta ei murra eales naisterahvale antud lubadust.
Me kõik teadsime vastupidist.
10. mai 1948 Viis päeva enne Briti mandaadi lõppu
Suurbritannia teatas meile,
kui keegi peaks rääkima Abdullah'iga, et muuta tema meelt.
Golda pakkus uut kokkusaamist.
Sel korral nõudis Abdullah', et ta reisiks Omaani,
kuid märkis ära, et ei vastuta tema turvalisuse eest.
Ta riietati kui araabia naist.
Minu ema pani teda riidesse.
Ta läks Haifasse ja reisis ühe mehega Jordaaniasse.
Piiril istus ta ümber autosse,
mida juhtis üks kuninga teenija ning nad reisisid Omaani.
See oli neli päeva enne iseseisvust.
Sellest küljest oli ta väga julge naine.
Abdullah'i oli häiritud asjaolust, et juudid saadavad naise.
Ta tõi välja, et Golda ei mõista, kuid ta mõistis vägagi hästi.
Teie Majesteet.
Proua Meyerson.
Palun, võtke istet.
Tänan.
Teie Majesteet, kas olete murdnud minule antud lubadust?
Kui andsin antud tõotuse, arvasin, et juhin enda saatust.
Hetkel olen üks viiest riigist.
Mille tõttu plaanite niivõrd kiirelt uut riiki luua?
Milleks kiirustada?
Majesteet, oleme oodanud ligi 2000 aastat oma riiki,
mistõttu ma ei ütleks, et teeme rutakaid samme.
Kas te ei mõista, et oleme teie ainsad liitlased regioonis?
Mida saan teha?
See ei sõltu minust.
Seega peate teadma,
et kui meile kuulutatakse sõda, astume võitlusesse ning võidame.
Miks te ei oota mõni aasta, et kuulutada välja oma riik?
Võin võtta enda alla kogu regiooni ja saaksite koha minu parlamendis.
Kohtleksin teid hästi ning sõda jääks pidamata.
Kas kujutate ette, kui rasket tööd oleme teinud?
Kas loovutame selle kõik võõrvõimu parlamendikoha pärast?
Teie Majesteet, kui te ei saa meile sellest enamat pakkuda,
siis tuleb sõda ning me võidame selle.
Sel juhul ehk me kohtume veel.
Pärast sõda.
Shalom.
Salam aleikum.
Pärast seda ma ei näinud enam Abdullah'i.
Mul polnud kahtlustki, et ta plaanib sõda meie vastu.
Mu süda tõmbus rinnus kokku,
kui mõtlesin teatele, mida pean Tel Avivi viima.
12. mai 1948
Järgmisel hommikul oli koosolek.
Teadsin, et Ben-Guriyyon on seal.
Kui sisenesin ruumi, tõstis ta pea ja vaatas mu poole.
Istusin maha ja kirjutasin teate.
Kirjutasin: "See ei aidanud ja peame astuma sõtta."
Kahe päeva pärast pidi langetatama lõplik otsus.
Ben-Guriyyon kutsus
kaks Haganah'i juhti sõjalisteks hinnanguteks
Nende sõnum oli üksmeelne, kuid samas hirmuäratav.
Millised on käesolevalt Haganah'i tugevused?
Meil on 35 000 võitlusvalmit meest,
kuid 20 000 neist pole täielikult varustatud.
Praeguseks pole meie tellitud tankid ja lennukid saabunud.
Araablased?
Abdullah'i armee võib küündida 100 000-ni.
Kõik nad on brittide poolt varustatud ja koolitatud.
Teie hinnang.
Võime öelda kaht.
15. mail britid lahkuvad ja araablased asuvad pealetungile.
Edasi.
Me võimalused on 50:50.
Võime nii võita kui kaotada.
Seda arvestades hääletati 4:6 häälteenamusega,
et reedel 14. mail 1948 kuulutatakse välja juudiriik.
Iisraeli riik loodi ajal,
mil seda ümbritsesid viis Araabia riiki, kes ootasid sobivat hetke rünnakuks.
UNISTUS PÜHAST MAAST
Lisainfo saamiseks külasta: www.cbneurope.com
Tõlge: Mailis Mägi