Paabeli jõgede kaldail,
seal me istusime ja nutsime, kui mõtlesime Siionile.
Sest seal küsisid meilt meie vangiviijad laulu sõnu
ja meie piinajad rõõmulaule: "Laulge meile Siioni laule!"
Kuidas me võime laulda Issanda laulu võõral pinnal?
Nõnda ütleb Issand: "Ära karda, sest ma olen sind lunastanud,
ma olen sind nimepidi kutsunud, sa oled minu päralt!
Mina olen Issand, su Jumal, Iisraeli Püha.
Kuna ma armastan sind,
siis annan ma sinu asemel inimesi ja su hinge eest rahvaid.
Ma toon su soo päikesetõusu poolt ja kogun sind päikeseloojaku poolt.
Ma ütlen põhjamaale: Anna! ja lõunamaale: Ära keela!
Too mu pojad kaugelt ja mu tütred maailma äärest."
UNISTUS PÜHAST MAAST
Esimese maailmasõja alguses õitses see juutide rahvuslik liikumine.
Sündmused muutusid kiirelt.
Kogu Lähis-Ida käis kui käest kätte
ja juudid võisid saada millegi, mida nad olid 2000 aastat oodanud -
tõotatud kodu Iisraelis, mida toetas üks maailma juhtiv riik.
"Vahel sünnivad imed,
kuid nende nimel tuleb suurt vaeva näha."
Esimese maailmasõja hakul
tekkis Suurbritannial atsetooni defitsiit.
Seda kemikaali oli vaja suurtükiväe laskemoonaks.
Saksamaa allveelaevad tõkestasid USA saadetiste liikumist.
Atsetoonita ei saanud britid oma suurtükke kasutada,
mis oleks keset sõda suur probleem.
Tol ajal juhtis briti mereväge noormees Winston Churchill.
Ta teadis Manchesteris keemikut, kes saaks selle osas aidata.
Keemik kirjutas nende esmakohtumisest:
"Härra Churchill - tollal kaugelt noorem -
oli elavaloomuline, põnev, šarmikas ja energiline isiksus.
Üheks tema esimeseks repliigiks oli:
"Doktor, meil on vaja 30 000 liitrit atsetooni.
Kas saaksite sellega hakkama?"
Tellimus vapustas mind niivõrd, et oleksin võimalusel põgenenud."
Siiski hakkas keemik tööle.
Selleks ajaks oli ta juba leiutanud viisi
luua atsetooni vilja, kartulite ja kastanite kääritamise kaudu.
Ta töötas ööd ja päevad, et seda suurtes kogustes toota.
Peagi tootsid inglased 342 000 liitrit atsetooni aastas
valitsuse poolt ehitatud õlle- ja viinatehastes.
briti armee päästnud keemik oli juut nimega Chaim Weizmann.
Ta oli sionistide ühingu juht,
kellest sai hiljem Iisraeli riigi esimene president.
Weizmann sündis 1874. a ühes Venemaa külas Motal.
Ta sündis 15-lapselisse ortodokse juudi perre
ning oli üks üheksast lapsest, kes jõudsid ülikoolini.
Venemaal elavad juudid ei saanud minna ülikooli.
Seega oli haridus juutidele võimatus.
Seega kui tahtsid jääda juudiks, kuid elada veidi paremal viisil,
siis oli lääs selleks ainus viis.
Chaim Weizmann läks Saksamaale teadust õppima.
Peale keemiaõpingute
tekkis Chaimi südames suur huvi sionismi vastu.
Ta külastas igal aastal Baseli sionistide koosolekut.
Ta oli Baselis ka 1903. a.,
kui tema kangelane Theodor Herzl tuli lagedale ennekuulmatu uudisega.
Mäletan tähelepanuväärset detaili ühel koosolekuistungil.
Koosoleku ajal oli tavaks riputada seinale Palestiina kaart.
Seekord oli see asendatud Uganda protektoraadi kaardiga.
See lüke tekitas meis halba eelaimdust.
Theodor Herzl astus lavale ning esitas kongressile
Inglismaa ettepaneku viia juudid Palestiina asemel Ugandasse.
Weizmann oli hämmingus
ning ühines Vene delegatsiooniga, kes lahkusid pärast seda teadet.
Uganda plaan oli täielik katastroof.
Siiski nägi Weizmann selles teatud lootuskiirt.
Tema sõnul toimus midagi huviäratavat.
Kes oli pakkuja?
Esimest korda tolle aja maailma üks tähtsaim riik, Suurbritannia,
kes võtab meid tõsiselt ja räägib meiega kui rahvusriigiga.
See oli harukordne.
Chaim Weizmann uskus,
et brittide kaudu on juutidel parim võimalus saada oma riik.
1904. aastal sai ta tööd Manchesteri Ülikoolis,
kus ta veetis 30 aastat oma elust.
Chaim Weizmannile
võis olla Inglismaa külastamine Uganda kriisi ajal..
..ütleksin, et isegi rumal otsus, kui ta soovis olla juhtiv sionist.
Arukas plaan oleks jääda Pariisi, Viennasse, Berliini
või isegi Genfi, kuid plaan minna Manchesteri..
Mispärast Manchester?
Sinna minek oleks kui eksiil.
Eriti Weizmannile, kes ihkas saada sionistide juhiks.
Ta ei pürginud suureks teadlaseks,
vaid ta soovis saada Theodor Herzli järglaseks.
Siiski just Manchesteris
lõi Weizmann ühe oma tähtsaima sõprussuhte
endise Suurbirtannia peaministri lord Arthur Balfouriga.
1906 pidas lord Balfour Manchesteris kampaania.
Sõber tutvustas teda Chaim Weizmannile.
Nad rääkisid ligi tunni ja lõpuks jõudis jututeema Ugandale.
Venemaa juudid vajavad koheselt pääseteed.
Miks ei võiks selleks olla brittide Ida-Aafrika?
Sionismi ellujäämine tugineb kindlale vaimsele põhimõttele
ning see on omakorda seotud üksnes Palestiinaga.
Kui Mooses oleks olnud siin, kui kõne alla tuli Uganda,
oleks ta taaskord käsutahvllid purustanud.
Härra Balfour, oletame, et pakun teile Pariisi Londoni asemel.
Kas võtaksite selle vastu?
Härra Weizmann, London on meil olemas.
Tõsi, ja meil oli Jeruusalemm, kui Londonist polnud veel unistustki.
Kas paljud juudid jagavad sinu mõtteid?
Julgen väita, et räägin miljonite juutide eest,
kellel pole võimalust iseenda eest rääkida.
Kui see peab paika,
siis saab teist hr Weizmann, ühel päeval üks suur jõud.
Alfred Balfour läks kohtumisele sooviga Weizmanni ümber veenda,
kuid selle asemel pidi ta hoopis oma seisukohta muutma.
Sellega said juudid
ühe Suurbritannia mõjukaima isiku näol liitlase.
1910 sai Weitzmannist Suurbritannia kodanik
ning ta säilitas selle kodakondsuse, kuni temast sai 1948 Iisraeli president.
Esimese maailmasõja hakul olid Euroopa juutidest juhid
poolte valimisel kui patiseisus, kuna mitmed neist olid sakslased.
Weizmann kinnitas, et neil on vaid üks siht.
Sionistide juhte võis leida nii Saksamaa, Prantsusmaa
kui Suurbritannia sõjaväest, ja nad tulistasid üksteist.
Kiusatus oli jääda erapoolikuks.
Weizmann kinnitas julgelt,
et nad peavad võtma seisukoha ning selleks on Suurbritannia.
1915-1916 vahemikus oli see ennekuulmatu avaldus.
Kes teadis, et Suurbritannia plaanib vallutada kogu Lähis-Ida.
Sõjas olles ei teadnud keegi, kuidas see võib lõppeda.
Weizmanni mõjukad katsetused atsetooniga
olid Suurbritanniale sõjaväele asendamatud.
Riigimees David Lloyd George pakkus talle selle eest auhinda.
Selle peale ütles Weizmann,
et ei soovi endale midagi, vaid sooviks teenet oma rahvale.
Hiljem kirjutas David Lloyd George,
et sellega sai alguse tuntud Balfouri deklaratsioon.
Weizmanni vana sõbra, lord Balfouri kirjal seisab:
"Lord Balfourilt isikule, kes nüüd tulihingeline sionist."
"Tema kõrguse valitsus
vaatab soosivalt Palestiinale kui juutide rahvuslikule kodule
ja kasutab nende parimaid võimalusi, et sellele kaasa aidata."
Weizmanni teene oli veenda A. Balfouri,
et juutide igatsus saada oma kodumaaks Palestiinat
pole üksnes juutide või sionistide vaid inglaste eesmärk.
Ülejäänu on ajalugu.
Pariis, Prantsusmaa, 1919
Ajal, mil juutide kodumaa oli juba silmapiiril,
kohtus Weizmann emiir Faisali, araabia rahvusliku liikumise juhiga.
Nad sõlmisid leppe, et araablased toetavad juute
et nad saaksid Palestiina oma rahvuslikuks kodumaaks,
samas kui juudid aitasid neil arendada oma loodusvarasid.
Pärast lepingu sõlmimist tegi Faisal järgneva avalduse:
"Tunneme araablastena
sügavat kaastunnet sionistide liikumise osas.
Tervitame soojalt juute nende uue kodumaa osas.
Mina ja mu rahvas ootavad tulevikku,
kus me saame aidata teid ning te aitate meid."
See otsus püsis vaid mõni kuu, kuna Suurbritannia keeldus
andmast araablastele kohest iseseisvust.
Pärast seda murdis Faisal lepingut.
Tegemist oli õnnetu juhtumiga,
kuna tunnustus juutidele nende kodumaa osas
oleks loonud rahumeelsed suhted, teinud kogu regiooni
edukaks, õitsevaks ja stabiilseks ning oleks säästnud palju inimelusid.
San Remo, Itaalia aprill, 1920
1920. aasta aprillis reisis Weizmann Itaalia linna San Remosse,
kus 1. maailmasõja võitnud liitlasriigid plaanisid jagada allutatud alasid.
Lõplik San Remo resolutsioon
hõlmas 1917. aasta Balfouri deklaratsiooni.
San Remo istung oli sionistidele pöördepunktiks.
Seda, mis oli ennist vaid unistus, toetas rahvusvaheline seadus,
mille alusel võisid nad saada riigi ja inglased aitavad seda saada.
Suurbritannia peaminister
viitas hiljem resolutsioonile kui juutide suurele vabaduskirjale.
Palestiina oli brittide valduses.
1920-1930 vahemikus
võis juudi kogukonnas näha tähelepanuväärset muutust.
Suur osa oli seotud Weizmanniga.
Ta tegi ettepaneku kaevandada Surnumerest fosfaate
ning püstitada Jordani jõele hüdroelektrijaam.
1921. aastal kogus ta kaasteadlase Albert Einsteiniga raha hoonele,
millest sai hiljem Iisraeli tehnikainstituut.
1930. aastatel puudutas sõda Euroopat suuremalt
ja inglased olid enim hõivatud Hitleriga võitlemisega
kui juudiriigi rajamisega.
Isegi see ei takistanud Weizmannil küsimusi esitamast.
Läbi sõja taotles ta juutide brigaadi loomist,
mis teostus alles pärast sõda.
Ühtlasi palus ta Suurbritannial
lasta tuhandetel Euroopa juutidel siseneda Palestiina aladele,
kuid see ei õnnestunud.
Pärast sõda kordas ta oma seisukohti riigi loomise osas.
Selleks ajaks oli Valges Majas uus president.
Weizmanni ülesandeks oli võita tema poolehoid.
Harry Truman astus Valgesse Majja ülendatud meeleolus.
Ta tundis, kuidas päike, kuu ja tähed olid tema peale langenud.
Truman pidi oma ametit kindlustama, mis on juba ääretult keerukas,
kuid peale selle jõudis temani Palestiina deklaratsioon.
See dokument oli keerukas kolmel eri viisil.
Ühest küljest kinnitasid
juutidest juhid, nõunikud ja miljonid mittejuudid,
et parimaks lahendiks on anda juutidele asuala Palestiinas.
Teisel poolel olid araablased koos oma naftamaardlatega,
kelle saja miljoni suurune elanikkond ei taha mingil viisil juudiriiki.
1947. aastal teatas Suurbritannia, et plaanib taanduda Palestiinast.
Sama aasta novembris
hääletas ÜRO ettepaneku osas jagada Palestiina riik kaheks -
ühe osa juutidele ning teise osa araablastele.
Alguses toetas seda Truman,
kuid nelja kuu pärast hakkas ta välisministeeriumi survel kõhklema.
Weizmann ja teised juutidest juhid
olid pea paanika äärel, sest nad vajasid USA toetust,
kuid Trumani uks oli kui kinni pitseeritud.
Trumanile ei meeldinud survestamine.
Kui olukord intensiivistus,
siis tõmbus ta eemale, sest tal sai mõõt täis.
Mida teha?
Ajalugu koputab uksele ning olud muutuvad.
Kuupäev on paigas - 15. mai 1948,
kus juudid peavad saama oma riigi, kui britid lahkuvad territooriumilt.
Mida teha?
Weizmann rääkis oma murest
ameeriklasest sionistile Dewey Stone'ile,
kes omakorda rääkis oma sõbrale Frank Goldmanile.
Nad viibisid koos Bostonis ühel juudi organisatsiooni õhtusöögil.
Kohtusin täna Chaim Weizmanniga.
Ta arvab, et suudab Trumanit veenda petitsiooni muutma.
Ta ei saa Valgele Majale ligi, kuna Truman tõrjub kõiki.
Arvan, et saan aidata.
Goldman oli hiljuti kohtunud
Trumani vana sõbra ja äripartneri Eddie Jacobsoniga,
kes oli üks vähestest, kellel oli ligipääs ovaalkabinetile.
Nad plaanisid koheselt helistada Eddile Missourisse.
Kummalgi neist polnud münte.
Seega kogusid nad külalistelt pikamaa kõneks münte.
Eddie, olen Frank Goldman.
Paluksin sinult teenet.
Jacobson tuli järgmise rongiga ja helistas koheselt Trumanile.
Truman nõustus kohtuma vaid ühel tingimusel -
nad ei räägi sõnagi Palestiinast.
Oh, Eddie, sa lubasid, et ei räägi sõnagi..
Härra president, ma pole rääkinud ühtki sõna.
Kui mõtlen nendele kodututele juutidele,
kes on olnud kodumaata juba ligi mõni tuhat aastat.
Nüüd rääkisin dr Weizmanniga ning ei saa midagi parata.
Ta on pühendanud kogu oma elu,
et juutidel võiks olla kodumaa ning nüüd on ta vana ja haige.
Ta soovib vaid sind näha. - Eddie, nüüd aitab.
See on viimane sõna.
Sellest me rohkem ei räägi.
Rääkisime ühel ja teisel teemal,
kuid aeg-ajalt jooksis suur pisar mööda Eddie põske.
Oh sind, Eddie.
Peaksin laskma sind siit välja visata.
Tead, et ma ei suuda näha sind nutmas.
Härra president, aitäh teile.
Pärast tema lahkumist
haarasin telefoni ning helistasin välisministeeriumile.
Ütlesin, et kohtun Weizmanniga.
Te oleksite pidanud kuulma sellele järgnevat.
Peale selle peame mõistma,
et väga mõjukad isikud soovitasid seda mitte teha.
Seda nii välisministeeriumis kui tollases kaitseministeeriumis.
Peamised juhid ja ametnikud soovitavad seda mitte teha.
Harry Truman, vaatamata mõlemapoolsele pingele,
langetab otsuse vastavalt oma uskumustele.
Aeg lendas ja Chaim Weizmannil
oli vaid üks võimalus Harry Trumani ümber veenda.
Otsene kahekõne oli hea.
Ta rääkis seda, mida taheti kuulda.
Weizmann vaatas presidendile otsa ja ütles:
"Ajalooliselt ei mäletaks sind keegi,
kui lükkaksid tagasi sionistid või juudiriigi loomise,
aga kui toetad seda, siis sind mäletatakse."
See oli Chaim Weizmann.
TULEVIKULOOTUS
Lisainfo saamiseks külasta: www.cbneurope.com
Tõlge: Mailis Mägi