Sellaista ei odottaisi kuulevansa ”Sionismin isäksi” kutsutun suusta.
Mutta ne sanat Theodor Herzl kirjoitti.
Hän yritti koko elämänsä ajan ratkaista ”juutalaiskysymystä”.
Theodor Herzl oli ympäröivään kulttuuriin sulautunut juutalainen -
sulautuneesta perheestä.
Hän ei ollut saanut opetusta juutalaisuudesta.
Hän oli hyvin kaukana juutalaisuudesta.
Herzl yhdisti samalla lailla ajattelevat -
papit, rabbit ja presidentit.
Monet tajusivat: ”Meillä on ongelma.”
Hänet lähetettiin arvostetun wieniläislehden toimittajana Pariisiin -
kirjoittamaan ihmeellisestä ranskalaiselämästä.
Herzl oli nautiskelija.
Pariisissa hän nautti olostaan ja kävi kolmesti viikossa teatterissa.
Yhtäkkiä hän näki antisemitismin rumat kasvot.
Tuohtuneet ihmiset eivät huutaneet ”Dreyfus alas” vaan ”juutalaiset alas”.
Herzl koki ahaa-elämyksen.
Mahtava ajatus! Miten se toteutetaan?
Tarvittiin näytelmäkirjailijan lahjoja. Herzl valmisteli näyttämön.
Theodor Herzl uneksi kirjassaan Juutalaisvaltio.
Hän puhuu uudesta kansallisvaltiosta -
ihmisyyden perikuvana ja demokratian mallimaana.
Hän koetti luoda tilanteen, -
jossa hänet esiteltäisiin Turkin sulttaanille.
Hän ostaisi sulttaanilta Israelin maan.
Se maksaisi paljon. Miten hän maksaisi sen?
Hänellä oli unelma; hänellä oli ajatus.
Hän sanoi: ”Otan puolet kaikkien rikkaiden juutalaisten rikkauksista.”
Se nyt ei ollut mitenkään mahdollista, että he suostuisivat.
He eivät tahtoneet nähdä sionismin onnistuvan.
Mutta Herzl oli vakuuttunut.
Tiedättekö, miksi hän valitsi Baselin? Sen piti olla München.
Münchenissä oli juutalaisia, -
jotka kutsuivat itseään Mooseksen uskon saksalaisiksi.
He sanoivat: ”Emme tahdo juutalaista roskaväkeä maailmalta Müncheniin.”
Herzl esitteli erään miehen ensimmäisenä kristittynä sionistina.
Pastori William Hechler oli Britannian Wienin-lähetystön kappalainen.
Hän oli kiinnostunut juutalaisten paluusta Israeliin ja auttoi Herzliä -
solmimaan tärkeitä poliittisia suhteita. Heistä tuli elinikäiset ystävät.
Herzl ja sionismi ovat siitä kauniita, etteivät kielteiset asiat pysäytä niitä.
Antisemitismiä ja kielteisyyttä on, ja Euroopan asenne on torjuva.
Mutta juutalaiset harrastavat "juutalaista jujutsua": -
he kääntävät kielteisen myönteiseksi.
Baselissa perustin juutalaisvaltion.
Jos sanoisin sen ääneen nyt, saisin kaikilta vastaukseksi vain naurua.
Ehkä viiden vuoden kuluttua, tai takuulla viidenkymmenen, -
jokainen saa tietää sen.
Herzlin toteamus oli profeetallinen.
50 vuotta myöhemmin YK hyväksyi suunnitelman -
jakaa Palestiina juutalais- ja arabivaltioiksi.
Yhdeksän kuukautta myöhemmin syntyi Israelin valtio.
Neljän kuun päästä juutalaiskongressi kokousti joukkomurhan varjossa, -
mutta se oli vasta alkua. Herzlillä oli hyviä ja huonoja uutisia yleisölle.
Hyvää oli se, että Iso-Britannia tahtoi auttaa, -
huonoa se, miten se halusi auttaa.
Sionismi viittaa Siioniin.
Suunnitelmana oli lopulta saada Siion kotimaaksi. Siitä ei luopunut kukaan.
Mutta toistaiseksi me saisimme piilopaikan.
Venäjän sionistit inhosivat ajatusta.
He nousivat vallankumoukseen Herzliä vastaan -
ja särkivät hänen sydämensä. Herzl koki kovan järkytyksen siitä, -
etteivät kaikki uskoneet hänen sanaansa ehdottomana totuutena.
Vuonna 1949 Israelin uusi hallitus kunnioitti Herzlin viimeistä toivetta.
Hänen jäänteensä tuotiin Wienistä -
ja haudattiin kukkulalle, josta on näköala Jerusalemiin.
Hän oli ihmeellinen mies. Hän ansaitsee paljon arvostusta.
Hänellä oli unelma; ja se oli hyvä unelma.
Mutta unelman ja jonkin toteutumisen välillä on matkaa.
Se vaati pioneereja; se vaati toiminnan ja työn miehiä.
Herzl oli laulun sanoin tuuli heidän siipiensä alla.