Paabeli jõgede kaldail,
seal me istusime ja nutsime, kui mõtlesime Siionile.
Sest seal küsisid meilt meie vangiviijad laulu sõnu
ja meie piinajad rõõmulaule: "Laulge meile Siioni laule!"
Kuidas me võime laulda Issanda laulu võõral pinnal?
Nõnda ütleb Issand: "Ära karda, sest ma olen sind lunastanud,
ma olen sind nimepidi kutsunud, sa oled minu päralt!
Mina olen Issand, su Jumal, Iisraeli Püha.
Kuna ma armastan sind,
siis annan ma sinu asemel inimesi ja su hinge eest rahvaid.
Ma toon su soo päikesetõusu poolt ja kogun sind päikeseloojaku poolt.
Ma ütlen põhjamaale: Anna! ja lõunamaale: Ära keela!
Too mu pojad kaugelt ja mu tütred maailma äärest."
UNISTUS PÜHAST MAAST
"Juudid, kes vaid tahavad, rajavad oma riigi." - Theodor Herzl
1893. a kirjutas üks Viini ajakirjanik:
"Vaadates oma poja tulevikule, esitan endale küsimuse:
kas mul on õigust muuta tema elu nii raskeks nagu on minul?
Seepärast peame ristima juudist väikelapsi,
kui nad ei tunneta veel midagi ega ole millegi vastu või poolt.
Peame juutidena ülejäänud rahvaga segunema.
Neid sõnu ei usuks kelleltki, keda peetakse Siioni esiisaks.
Need sõnad olid Theodor Herzlilt, kes pühendas oma elu,
et leida vastus millelegi, mida tema nimetas juudi küsimuseks.
Herzl sündis 1860. aastal Budapestis.
Tol ajal tunti linna ka Judapestina selle suure juudi elanikkonna tõttu.
Poisina käis ta kristlikus koolis, mis oli ka juutidele avatud.
13. sünnipäeval pidasid vanemad bar mitzvahi asemel konfirmeerimise.
Theodor Herzl sündis assimileerunud juutide perekonda.
Tema haridustee ei kulgenud juutide kogukonnas,
mistõttu võiks öelda, et judaism talle üsna kauge.
Hiljem kolis perekond Viini, kus Herzl omandas juristikraadi.
Tema suurim kirg oli kirjutamine.
Vabal ajal kirjutas ta näidendeid, tegi ajakirjanikutööd
ning uuris lahendusi antisemitismi peatamiseks.
Theodor Herzl annab ülevaate, siiski oli vaimulikke, rabisid,
presidente ja teisi tegelasi, kes mõistsid samuti seda probleemi.
Kord esitas Herzl isegi soovi
juudisoost laste ühisristimiseks ühes Viini suurimas katedraalis.
Ta uskus, et kui juudid võtavad omaks kristluse,
siis võetakse neid Euroopa ühiskonnas vastu.
Peagi sai Theodor Herzl ülesande, mis muutis tema seisukohta.
Pariis, 1894
Theodor sai ülesande Viini peamiselt ajalehelt,
milleks saadeti ta Prantsusmaale, et kirjutada Pariisis võrratust elust.
Elunautleja Herzl elas Pariisis ja käis kolmel korral nädalas teatris.
Ühtäkki seisis ta silmitsi antisemitismi koleda palgega.
Herzl saadeti kajastama tuntud Dreyfusi afääri,
kus juudi kaptenile Prantsusmaal esitati valesüüdistus saksa spionaažis.
Herzl vaatas pealt, kuidas Alfred Dreyfuselt
eemaldati aumärgid ning saadeti Pariisi sõjaväekooli.
Rahvas tänavatel hüüdis: "Surm juutidele!"
Inimesed olid raevus,
kuid mitte Dreyfusi vaid kogu juudi rahvuse peale.
See avas Herzli silmad.
Ta mõistis, et juutide riik oli ainus lahendus antisemitismile.
Suurepärane idee.
Kuidas seda täpsemalt teha?
Siin tuleb kasuks vilumus näidendite kirjutamisel.
Ta lõi süžee.
Herzl sulgus oma korterisse ning kogus mõtteid viie päeva vältel.
Kui sõber külastas teda,
hämmastus ta Herzli mõtetest ning julgetest avaldustest.
Sõber soovitas Herzlil õue värske õhu kätte minna.
Jalutuskäigul soovitas sõber tal
minna arstivisiidile enne kui ta satub hullumajja.
Herzl ei pööranud sellele tähelepanu
ja avaldas aasta pärast oma kuulsaima töö "Juudi riik".
T. Herzl algatas idee juudiriigile.
Selles räägib ta unistustest, kuidas uue riigi loomine
on valguseks inimkonnale, kui eeskuju demokraatiast.
Just kõik ei võtnud Herzli ideed avasüli vastu.
Religioossete juutide seisukohast
oli tegemist jumalateotusega rajada riik ilma Messiata.
Vaatamata sellele töötas Herzl väsimatult oma uue visiooni kallal.
Ta püüdis isegi osta Palestiina maa-ala.
Ta üritas tekitada olukorra,
kus ta tutvuks Türgi sultaniga, kellelt ta saaks osta Iisraeli maa.
Tegemist on tohutu summaga, kuid kust saada selleks raha?
Tal oli unistus ja idee
ning ütles, et võtab pool rikkaimate juutide varast.
Loomulikult polnud selle tekkimiseks vähimatki lootust,
sest nad ei soovinud Siioni ülesehitamist.
Millegipärast oli Herzl selles täiesti veendunud.
1897 kogus Herzl juudi delegaadid üle maailma
esimesele üleilmsele sionistide kongressile.
Ajalooliseks kokkusaamiseks valiti Šveitsi linn Basel.
Miks just Baselis?
Algselt pidi selleks olema Münich,
kuid sealsed juudid pidasid end Moosese usku sakslasteks
ega soovinud, et need juudid koguneksid üle maailma nende linna.
Basel, Šveits 29. august 1897
Augustikuus kogunesid Baselisse rohkem 200 delegaati 17 riigist.
See oli 2000 aasta jooksul esimene juutide kokkutulek.
Atmosfäär oli täis elektrit.
Poodiumi taustal rippus valge lipp kahe sinise triibu ja Taaveti tähega -
kujundus, mis võeti kasutusele 50 aastat hiljem Iisraeli lipuna.
Delegaatide hulgas oli ka mees,
keda Herzl nimetas esimeseks kristlasest sionistiks.
Pastor William Hechler oli Suurbritannia vaimulik Viinis,
kes oli äärmiselt huvitatud juutide naasmisest Iisraeli.
Seega aitas ta Herzlil luua mõned olulised poliitilised sidemed.
Sellest sai alguse eluaegne sõprus.
Herzl liikus poodiumi suunas hõigete ja jalgade trampimiste saatel.
Ta avas kongressi teadaandega:
"Oleme siin, et panna aluskivi majale, mis toestab Juudiriigi sündi."
Aplaus oli kõrvulukustav.
Üks inglise delegaat kirjeldas rahva ülemeelsust järgnevalt:
"Paabeli jõgede kaldail,
seal me istusime ja nutsime, kui mõtlesime Siionile.
Baseli jõe ääres istusime ja otsustasime enam mitte nutta."
Herzli ja sionismi võlu peitub tõsiasjas,
et selles ei peatuta negatiivsel, samas kui antisemitism levis
ja Euroopas oli negatiivsust ning teatud viisil põlgust.
Nende tegevus oli kui ju-jutsu võte,
kus negatiivne pööratakse positiivseks.
Mõne päeva pärast kirjutas Herzl oma päevikusse julge avalduse.
Basilis avastasin, et kui teataksin
praegusel hetkel Juudiriigist avalikult, saaksin üleüldise naeru osaliseks.
Võib-olla ehk 5 aasta pärast,
kuid kindlasti 50 aasta pärast tunnustavad seda kõik.
Herzli avaldus oli prohvetlik.
Poole sajandi pärast nõustus ÜRO
jagama Palestiina maa-ala juutide ja araablaste riigiks.
Üheksa kuu pärast sündis Iisraeli riik.
Pärast kongressi Herzl, kes polnud kaugeltki usklik,
hakkas uurima mõningaid juutide traditsioone.
Tol talvel tähistas Herzli pere jõulude asemel hanukat.
Terviseprobleemidele vaatamata
reisis Herzl üle maailma, et saada uue riigi jaoks toetajaid.
Esmalt külastas ta Konstantinoopolit ning siis Jeruusalemma,
lootuses küsida Türgi sultanilt maa-ostuks luba.
1903 kevadel muutus igatsus Juudiriigi järgi hädavajalikuks,
kuna maailm pööras pilgu väikesele Venemaa külale.
Chisinau, Venemaa 1903. aasta kevad
Ülestõusmispühal läks hulk
vene ortodoksseid mehi juudi kogukonda Chisinau külas.
Preestriga eesotsas hüüti: "Surm juutidele!"
Sama hüüdlause, mida Herzl
oli kuulnud kümne aasta eest Pariisis Dreyfuse afääris.
Pealtnäinud kirjeldasid sellele järgnenud verist massimõrva.
Naised lasti koos meestega maha.
Tapeti ka sünagoogi juht, kes kaitses tooraga enda keha.
Lapsi löödi vastu seina, kuni kolju purunemiseni.
Isegi lapsi võeti emade käest ning heideti aknast välja.
Päikeseloojangul olid tänavad laipadega täidetud.
Kolme päeva jooksul tapeti enam kui 40 juuti,
92 neist haavatud ning ligi 700 kodu rüüstati ja hävitati.
1903 august Basel, Šveits
Neli kuud pärast massimõrva kogunes sionistide kongress.
See oli kõigest algus.
Rahvale oli edastada nii häid kui halbu uudiseid.
Heaks uudiseks oli Suurbritannia soov aidata juute,
kuid halb uudis oli viis, kuidas nad tahtsid seda teha.
Pärast Chisinau pogrommi
pidas Herzl erakorralise koosoleku Inglismaa poliitikutega.
Ta palus neilt maa-ala Küprosel või Siinai poolsaarel,
mis olid mõlemad Inglismaa haldusalad.
Plaaniks oli päästa juudid Venemaalt ning viia Palestiinasse.
Inglased keeldusid,
kuid pakkusid maa-ala Ida-Aafrikas, mis on nüüdseks Uganda.
Kibatuses olev Herzl nõustus.
Inglismaa plaaniks oli luua koloonia Uus-Palestiina.
1903 esitas Herzl plaani sionistide kongressil,
millel oli katastroofiline tagajärg.
Sionism viitab Siionile.
Kongressi algseks eesmärgiks oli saada kodumaaks endine Siion.
Keegi ei lasknud sellest mõttest lahti.
Selleks ajaks oli vaja peidupaika.
Venemaa delegaadid võtsid uudise kehvemalt vastu.
Nad tormasid kontsertsaalist välja ning protestisid.
Nende hulgas oli ka noormees,
kellest sai Iisraeli riigi president - Chaim Azriel Weizmann.
Venemaa sionistid taunisid ideed ja tekitasid Herzli vastu revolutsiooni.
Nad murdsid tema südame, mistõttu oli Herzl šokis,
et kõik ei võtagi tema sõna puhta kullana.
Herzl lõpetas 6. sionistide kongressi
parema käe tõstmisega ja tsiteerides Psalm 137:5:
"Kui ma sind unustan, Jeruusalemm, siis ununegu mu parem käsi!"
Need olid viimsed sõnad, mida ta rääkis Baseli poodiumil.
Üksnes ta lähedased sõbrad ja pere teadsid tema südamerikkest.
Järgneval aastal halvenes tema tervis järsult.
Ta ütles oma kauaaegsele sõbrale pastor William Hechlerile:
"Tervita minupoolt Palestiinat,
sest andsin oma südame vere oma rahva eest."
Järgmisel päeval ta suri.
Tema matustele Viinis kogunes üle 6000 inimese,
et austada meest, keda nimetati juutide kuningaks.
1949 täitis Iisraeli uus valitsus Herzli viimase soovi.
Nad tõid tema jäänused Viinist
ning matsid mäele, mis vaatab Jeruusalemma poole.
Oma eluajal kutsuti Herzlit
nii kangelaseks, visionääriks kui ketseriks.
Siiski oli tal kaheldamatu mõju kogu juudi rahvale.
Oma elu viimasel aastakümnel andis ta juutidele midagi,
mis neil puudus 2000 aastat - lootuse naasta koju.
Ta oli tähelepanuväärne isik.
Tema töö vajab palju tänu.
Tal oli hea unistus,
kuid paratamatult on vahe unistamisel ja selle täideviimisel.
Selleks oli vaja teerajajaid, tegude mehi.
Herzlit iseloomustaksid hästi laulu sõnad:
"Tuul teiste tuulte all."
Lisainformatsiooni saamiseks kirjuta või külasta meie kodulehte.
Tõlge: Mailis Mägi