o
Mun kaverit kaikki asuvat Oulussa.
Ja mä puhun puhelimessa ja Skypessä. Ei kukaan tule tänne.
Mä asun yksin Helsingissä.
Mä puhuin jonkun naisen kanssa. Hän perusti firman Espooseen.
Kun se tulee valmiiksi, menen sinne siivoojaksi.
En muista kaikkia asioita, -
mutta joskus äiti kertoi minulle, mitä tapahtui.
Mä olin kuusivuotias, melkein seitsemän.
Minun isäni oli sissisodassa talebaneja vastaan.
Sitten eräänä päivänä talebanit tulivat kotiini -
ja hakivat isäni vankilaan.
En tiedä nyt, elääkö hän vai onko hän kuollut.
Luulen, että hän on kuollut.
Minä, äiti ja pikkuveli lähdimme nopeasti Afganistanista Iraniin.
Iranilaiset eivät tykkää maahanmuuttajista.
He ajattelevat, että heidän ruokkimisensa on kallista -
eivätkä he tee työtä. Maahanmuuttajat ovat ongelma.
"Tämä on afganistanilainen. Tämä on likainen ihminen."
Ensin kuulin, että Eurooppa on tosi hyvä, -
koska kaikilla on sama hyvä elämä.
Mä tulin Jeesuksen uskoon Kreikassa.
Elämäni menee paremmin ja paremmin.
Joka ilta, kun tulen töistä kotiin, luen Raamattua.
Luen omankielistä Raamattua.
Tiedän, että Jeesus on Jumalan Poika.
Minulla ei ollut passia, ei omaa passia -
tai esimerkiksi Kreikan passia.
Pappi sanoi: "Älä pelkää."
"Sinulla on passi koko maailmaan."
Mä sanoin: "Missä?" Hän sanoi: "Se on Raamattu."
Iranista Turkkiin, Turkista Kreikkaan.
Kreikasta menin Italiaan. Italiasta Sloveniaan ja takaisin.
Italiasta menin Ranskaan. Ranskasta Belgiaan. Sieltä Saksaan.
Sieltä Tanskaan, Ruotsiin ja viimeinen on Suomi, Finland.
Suomessa on rauha. Kaikki asiat ovat ok.
On vähän vaikea tutustua suomalaisiin.
Ensin he pelkäävät ja ovat ujoja.
Se on vähän vaikeaa. Joskus menen puhumaan suomalaisen kanssa.
"Vain kaksi minuuttia", hän sanoo. "Anteeksi, mä lähden."
"Mulla ei ole aikaa."
Hänellä on paljon aikaa, mutta hän ei halua puhua.
En osaa hyvin suomen kieltä, mutta mä yritän vähän puhua -
suomalaisten kanssa, -
mutta he sanovat: "Mä lähden. Minulla ei ole aikaa."
Mä kävin Saalemin kirkossa Helsingissä.
Siellä on kuusi tai seitsemän iranilaista.
Iranilaiset ajattelevat minusta eri tavalla kuin suomalaiset.
He ajattelevat, että iranilaiset ovat parempia kuin muut, -
parempia kuin afganistanilaiset. Ei sama.
Kaikki iranilaiset ajattelevat aina näin.
"Me olemme parempia kuin afganistanilaiset."
Mä en tykännyt tästä.
Täällä ei ole paljon afgaaninkielisiä.
Mä en tiedä, onko heitä täällä, koska mä en tunne.
On parempi lukea Raamattua omalla kielellä.
On parempi kuulla kristillisiä TV-ohjelmia farsinkielellä.
Olen joskus vihainen elämässäni.
Jumala sanoi: "Rauha, Masih, kaikki menee hyvin."
"Älä kiirehdi."
Jumala tietää, mitä me tarvitsemme.
Jos asuisimme rauhassa ja paremmin, unohtaisimme Jumalan.
Jos menee huonommin, kysymme Jumalalta: "Miksi tämä tapahtui?"
Pitää aina muistaa Jumala, koska vain Jumala voi auttaa kaikkia.
Minulla on työpaikka. Säästän rahaa ja lähetän äidille ja veljelle.
Nyt äiti on kuollut.
Veljeni on Iranissa. En tiedä, mitä hänelle on tapahtunut.
Minulla on ikävä kotimaahani.
Minulla on paljon afganistanilaisia kavereita Iranissa.
Mä ikävöin kaikkia.
Mä ajattelin: "Maailman kello kuusi loppu. Minä en juokse enää ulkona."
"Istun kotona."
Mä sanoin: "Kiitos, Jumala. Lopulta kaikki vaikeudet loppuvat."
"Menen tapaamaan Jeesusta paratiisiin."
Minä en muista omaa maata, mutta minä tykkään matkustaa.
Haluan mennä lähetystyöhön omaan maahani, -
mutta en tiedä, pääsenkö vai en.
Suomenkielinen tekstitys: Marianne Tenetz