Läänemaailma inimestele vaimumaailma reaalsus
on keeruline mõiste, sest me oleme harjunud, et kõik nähtav on reaalne.
Aga on asju, mis on nähtamatud. Me ei näe oma mõtteid.
Me ei näe tundeid, aga me usume nendesse.
Usume, et meil on psüühika, kuigi me ei näe seda.
Psühholoogid ütlevad, et me ei saa oma psüühikat rajada ainult
ajutegevusele.
Peame oletama, et on olemas vaimne reaalsus.
Maailm töötab sedasi.
Kuigi me ei saa seda ära tõestada.
Ateistide jaoks see on probleem.
Loomulik maailm ja vaimulik maailm on erinevad dimensioonid.
Aga Piibli õpetus annab ette täpse arusaama sellest,
et kõik nähtav on loodud nähtamatust, Jumala vaimu, sõna ja väe läbi.
Nähtava taga on alati vaimne reaalsus.
Olen tihti mõelnud, et kui meil on valus, me tunneme seda,
kuigi me ei saa seda näha. Samamoodi on Jumalaga.
Ma ei näe Teda, aga Ta eksisteerib.
Ma uskusin alati Jumalat, aga Ta polnud mulle reaalsus.
Võib-olla me arvame, et me teame liiga palju.
Mõistus küsib: "Kas nii võib juhtuda?"
Väga raske küsimus.
Käisin kutsekoolis ja üks mu sõber küsis, kas ma tahan proovida kanepit.
Vastasin jaatavalt ja võtsin väljakutse vastu.
Järgmisel päeval ta võttis kanepit kooli kaasa ja me suitsetasime seda.
Asi hakkas kiire tempoga liikuma. Kahe nädala pärast proovisin
juba esimest korda amfetamiini, ecstacy't ja teisi asju.
Mu narkootikumide tarvitamine sai sedasi alguse, hästi kiiresti.
LSD-ga oli näiteks nii, et tripist taastumiseks
läks mitmeid päevi. Kool jäi selle tõttu ära ja väga kiiresti
jäin ilma ka elamispinnast.
Selline surnud ring kestis aastaid. Läksin iga kord uuesti tööle,
aga vanad asjad tulid alati kaasa ja töö hakkas kannatama,
mind vallandati.
Ma võisin kolida teise linna, aga leidsin alati endale
samasuguse seltskonna ja need probleemid ei kadunud mu elust.
Sellist sünget aega kestis 10 aastat.
Tihti ma püüdsin väga ja tegin teadliku otsuse,
et nüüd aitab. Aga leidsin ennast ikka samal päeval baarist ja
hakkasin helistama sõpradele, et saada narkotsi.
Üks hetk otsustasin, et mulle aitab, viskasin kõik asjad prügikasti,
aga järgmises hetkes ma kaevasin need sealt uuesti välja.
Mõistsin päris kiiresti, et on täiesti lootusetu ise proovida lõpetada.
See ei õnnestunud.
Sain aru, et keegi ei saa mind aidata.
Oli vaja midagi suuremat, mis tõmbaks selle probleemi
koos juurega välja minu seest.
Probleem mu elus oli nii suur.
Üks sõber tuli mulle järgi kohta, kus ma elasin ja viis mind kogudusse.
Mäletan, et nägin inimesi, kes olid rõõmsad ja nad
rääkisid seal Jeesusest.
Mõtlesin, et kui Jeesus suudab lahendada mu probleemid,
ma tahan Teda uskuda.
Kui Tal on pakkuda midagi sellest probleemist lahti saamiseks,
ma tahan seda proovida.
Ma olin valmis võtma vastu kõike, mis võiks mind aidata.
Ütlesin: "Okei, ma tahan uskuda Jeesusesse ja võtta ta vastu
oma ellu reaalselt."
Andsin oma elu Jeesusele.
Kahe tunni pärast ma olin juba narkouimas.
Mu elu sel hetkel see otsus ei muutnud.
Aga mäletan, et mul tekkisid peas uued mõtted.
Need tulid Jumala käest.
Mul tuli mõte, et ma peaksin minema järgmisel reedel
kaine peaga sinna samasse kogudusse.
See mõte lõpuks muutis mu elu.
See sai mulle kinnisideeks, hakkasin seda reedet ootama.
Mäletan, et olin neljapäevast saati täiesti kaine ja see iseenesest
oli ime, et olin nõus vabatahtlikult ühe päeva kaine olema.
Läksin kogudusse, seal palvetati inimeste eest.
Mu eest palvetati ja see palve muutis mu elu.
Selle palve ajal ma vabanesin täiesti kõigist uimastitest.
Läksin kogudusest välja ja olin täiesti vaba.
Olin vabanenud kõigist ainetest, ravimitest, mida olin kasutanud.
Olin täiesti vaba. See oli täiesti üleloomulik vabanemine.
Juhtus ka palju teisi asju.
Piibel räägib, et Jeesus ajas kurji vaime välja.
Minuga juhtus ka nii.
Konkreetselt kuri vaim aeti mu seest minema ja kui ma tõusin
põrandalt püsti, olin täiesti vaba.
Teadsin, et ma pole enam seesama inimene.
Mul oli vabadus ja rahu, mida ma polnud kunagi kogenud.
See muutis kogu mu elu.
Läksin sinna korterisse, kus elasin ja mu sõbrad küsisid,
kus ma olin. Ütlesin, et käisin koguduses ja püüdsin rääkida,
mis minuga oli juhtunud. Nad ei uskunud.
Nad arvasid, et olen hull.
See oli nii totaalne muutus. Kogu mu sisemine maailm
pöörati pea peale. Peale seda olin täiesti teine inimene.
Hoolimata sellest, et meie maailmapilt Läänemaailmas keelab selle,
inimestel on kogemusi inglitest.
Tunnen selliseid inimesi ja nad ütlevad, nad ei suuda seda
muudmoodi seletada, kui et olend teisest reaalsusest ilmus neile.
On inimesi, kes on kogenud kurji vaime.
Läänemaailma maailmapildis on raske seda seletada.
Tihti öeldakse, et need on inimeste sees toimuvad asjad.
Kristlasena ma ei mõtle nii. Piibel õpetab teisiti.
Jeesus ütles, et kui Ta lahkus maailmast ja läks taevasse,
Ta saatis Püha Vaimu maa peale.
Püha Vaim oli siin juba varem, aga Ta hakkas tegutsema
väelisemalt kui Jeesus lahkus siit.
Püha Vaim toob osaduse Jeesuse ja Isaga.
Piibel ütleb, et Püha Vaim elab iga kristlase sees,
kes usub Jeesusesse.
Ta on meie sees, Püha Vaim on meie ligi ühel või teisel viisil.
Võtmeasi Püha Vaimu mõistmises on, et Ta on Jumal.
Ta ei ole ainult vägi, tunne, kogemus, mõju.
Ta on Jumala enda ligiolu.
Ta on isikuline reealsus.
Jeesus ütles, et Jumal ei ole nagu inimene.
Me püüame Jumalat ette kujutada inimese võimete kohaselt.
Me saame mõista Jumalat ainult piibelliku ilmutuse läbi ja
selle põhjal, mida Püha Vaim meile avaldab.
Jeesus on Jumala ilmutus. Kui me vaatame Tema peale,
saame aru, kes on Jumal. Püha Vaim on vaimne reaalsus,
kelle ligiolu võib olla suur või väike, äkiline, pikaajaline, muutumatu.
Püha Vaimu jumaliku reaalsuse mõistmine on võtmeasi usus.
Piibel räägib, et Püha Vaim on isik ja Ta on Jumal.
Ta mõtleb, teab, muretseb. Meil on raske seda mõista.
Meil võib olla ettekujutus taevasest Isast, Jeesusest.
Aga Püha Vaim võib meile meenutada näiteks kummitust.
Kõik need ettekujutused Jumalast Isana või Jeesusest
on tihtipeale alguse saanud mingitest kirikumaalidest ja
me peaksime need kõrvale panema ning moodustama selle pildi
Piibli põhjal. Võin öelda, et minu mõistus ei võta seda.
See on müsteerium. Ma võin usaldada, et Jumala sõna on tõde.
Võin usaldada, et Jumala oleku müsteerium on midagi,
mida ma ei saa lõpuni mõista. Pean selle lihtsalt vastu võtma.
Püha Vaimu ülesanne on tuua Jumala riik maa peale.
Jumala vägi, valitsus, tähendab olukorda, kus Tema armastus valitseb.
Sünnib uus Jumala maailm, uus inimkond.
Püha Vaimu ülesandeks on see laialdane uue loomine.
Samas Püha Vaimu ülesanne on puhastada inimesi ja maailma
patu väest. Jeesus ristib Püha Vaimu ja tulega
ning see tuli on ka puhastamiseks.
Räägime Jeesuse tegutsemisest. Ta hakkas tegema imetegusid
alles 30-aastaselt, peale Johannese poolt ristitud saamist.
Ristimisel Püha Vaim langes Ta peale ja siis algasid imeteod.
Püha Vaim juhtis Jeesuse kõrbesse, et Ta oleks saatana poolt kiusatud.
Püha Vaim juhatas Ta läbi katsumisele.
Jeesus läbis testi, Ta oli 40 päeva kõrbes. Ta sõltus Pühast Vaimust.
Ta oli inimene, Ta ei kasutanud Jumala omadusi siin maa peal olles.
Kõikvõimsus oli Tema sees olemas, aga Ta ei kasutanud seda.
Ta oli inimesena sõltuv Pühalt Vaimult tulevast informatsioonist.
Ta on eeskujuks meile, kristlastele, et me oleme sõltuvad
Püha Vaimu juhtimisest.
Püha Vaimu ei saa kontrollida, me ei saa Teda käskida.
Võime paluda, et Ta tuleb ja Ta on kogu aeg ligi.
Aga peame õppima Temaga koostööd tegema.
Kõik imed ja Jumala üleloomulikud teod on Püha Vaimu tegevus.
Samas on see selles maailmas seotud ka loomulike asjadega.
Olen olnud usklik kogu oma elu. 20-aastaselt sain usus elavaks.
Aastal 2000 meil oli autoavarii. Olime ristmiku peal ja teine
auto sõitis meile tagant sisse. Meie auto praktiliselt seisis,
aga taganttulev auto ei saanud aru, et me keerame
ja ta sõitis meile sisse. Löök ei olnud väga tugev,
aga piisav selleks, et sain raskeid vigastusi kaelapiirkonda.
Mul olid igapäevased valud ja seda kestis 8 aastat.
Oli pidev valu ja pisteline valu kuklas.
Mul esines peapööritust ja iiveldust, tasakaaluhäireid.
Olin teadlik, et mul on kael. Raske seletada kellelegi,
aga mulle tundus, nagu keegi pidevalt pussitaks mu kaela.
Valu oli kõige hullem, selle tõttu oli raske keskenduda.
Kui räägin oma lugu, paljud arvavad, et kaelavalu
tähendab seda, et õlad on natuke pinges.
Aga see oli teistmoodi valu. Arstid tõestasid,
et mul esinesid neuroloogilised häired, mida põhjustas see avarii.
Valu ja tasakaaluhäired. Kui astusin välja liftist,
mul oli hetkeks imelik olla.
See polnud ainult tavaline valu õlgades, vaid kaelalülides.
Pidin muidugi tööl käima ja kasutasin seal kaelatuge.
Töötasin öövahetuses ja võtsin erinevaid valuvaigisteid,
et hakkama saada.
Kasutasin tuge, sest tundsin, et ma ei suuda oma pead
üleval hoida. Püüdsin pead igati üleval hoida, see oli väga raske.
See mõjus mu keskendumisele ja töövõimele.
Ma ei saanud kogu aeg tööl ka käia, nii raske oli.
Mulle kirjutati välja vähemalt 10 erinevat ravimit.
Ükski nendest ei olnud päris see. Kõik aitasid natukene,
aga ükski ei võtnud valu täielikult ära.
Arstid ütlesid, et need probleemid on põhjustatud avariist,
aga nad ei suutnud lahendust pakkuda.
Vähemalt kolmes erinevas kohas arstid ütlesid mulle,
et see on lihtsalt minu teema. Pidin taastusravis käima,
elama selle valuga, see oli osa minu identiteedist.
Aga ma ei tahtnud, et see on osa mu elust.
Mu sees tõusis miski, mis ütles, et see pole minu värk,
ma ei alistu sellele.
Sel ajal koguduses hakkas olema rohkem õpetust tervenemisest.
Ma tahtsin oma elus sellest kinni haarata.
Mõtlesin algul, et tervenemine puudutab mu naabrit, venda või õde.
Aga oli raske mõelda, et see puudutab mind.
Mõtlesin, et olen liiga halb, mul pole piisavalt usku.
Oli raske mõista, et see on mulle ka.
Aga kui hakkasin saama rohkem õpetust sellest,
sain aru, kui väga Jumal mind armastab.
Ta tahab mulle ainult head.
Sain õpetust ja tundsin, et tahan end sellega toita.
Hakkasin Piiblist lugema kõiki kirjakohti evangeeliumides,
kus räägiti tervenemisest. Jeesus käis ringi ja tervendas haigeid.
Ta ajas välja kurji vaime.
Mõtlesin, et kui Jeesus tegi seda siis ja Ta teeb seda tänapäeval,
ma tahan, et see sõna töötab ka minu elus.
Lugesin Jumala Sõna enne magamaminekut.
Lugesin kõva häälega, kuidas Jeesus tervendas
ja ütlesin, et see puudutab mind. Tegin seda iga päev.
Kõiki raamatuid lugesin ka kõva häälega, mida Jeesus tegi.
See oli mingis mõttes meelte uuendamine,
aga ma rääkisin seda ka välja.
Sõnades on nii suur vägi.
Ühel perioodil rääkisin rohkem valust ja muredest, mis mul on.
Siis tundsin, kuidas mu elu keerleb ainult valude ümber.
Mõistsin, et sõnades on suur vägi.
Kui hakkasin rääkima Jumala sõnu, see mõjutas kogu mu olekut.
Kõige rohkem mõjutas see mu mõttemaailma.
Mul oli erinevaid hirme, ebakindlust, rahutust
oma situatsiooni suhtes. Keegi ei pakkunud mulle lahendust.
Otsisin seda rahu kõikjalt, mul oli nii halb.
Aga kui sain selle Sõna enda sisse, lisaks muidugi sõprade palvetele
ja koguduse toetusele, see tõi mu sisse rahu.
See oli meeletu.
Sain järsku aru, et ma pole nädal aega võtnud kangeid
valuvaigisteid.
Midagi oli juhtunud mu elus.
Nüüd on sellest möödas vist juba 2 aastat. Ma pole vajanud
mingeid ravimeid, kaelatugesid, kõik valu on läinud.
Pole probleeme kaelaga, tasakaaluga.
Ma võin harrastada asju, mida ma valuperioodil ei saanud.
Ma ei suutnud rattaga sõita, tolmuimejat kasutada.
Nüüd suudan kõiki neid asju teha.
Palvevõitlus kestis võib-olla pisut üle aasta.
See polnud kiire. Mu eest palvetati palju ja oleks olnud imeline,
kui oleksin kohe peale palvet terveks saanud.
Aga minuga ei olnud nii. Minul toimus protsess.
Vähehaaval valu vähenes, ma ei vajanud kaelatuge.
See oli protsess, mis kestis aasta aega.
Inimese vaatenurgast Jumala mõju on alati ime, sest see ületab
inimese loomuliku mõtlemisvõime.
Jumala vaatenurgast asjad, mis on inimestele imed,
on Tema normaalsed igapäevased tegevused.
Kõik, mis ületab inimese võimed, arusaamad, kogemused,
loodusseadused, kõik need asjad on inimestele imed.
Aga Jumala jaoks see on lihtsalt millegi uue loomine.
Kristlastena püüdleme selle poole, et mõelda, nagu Jumal.
Me ei pea imesid pidama sensatsioonideks,
aga need on alati tänuväärsed.
Jumala ilmumine nähtavas maailmas on õnnistus.
See võib olla tervenemine, loov ime, igasugused imed
on võimalikud selles nähtavas maailmas Püha Vaimu läbi.
Defineerime imet tihti nii, et Jumalat ei ole selles maailmas
ja siis Ta järsku ilmub kohale ning toimub mingi looduse seaduse
vastane sündmus.
Aga Piibel ei defineeri seda nii. Jumal on ligi siin maailmas,
Ta hoiab kõike koos. Ime on signaal Jumala tugevamast
ligiolust mingis teatud olukorrast.
Piibel räägib imedest ja tunnustähtedest.
Tunnustäht viitab Jumalale, see on Tema väelisem ligiolu
mingis olukorras.
Osa ime definitsioonist on ka loomulik maailm.
Loomulikus reaalsuses ilmneb ka teine reaalsus.
Mu maailmapilt ei luba seda näha. Piibel ütleb, et kui me saame
päästetud, sünnime uuesti ülevalt vaimulikult ja alles siis hakkame
nägema Jumala riiki.
Hakkan selles hetkes nägema Jumala silmadega,
hakkan nägema Teda olukordades, kus ma poleks Teda ette kujutanud.
Jumala mõju võib inimestele tunduda loomulik, kuigi on tegu imega.
Kuigi juhtuvad asjad, mis on praktiliselt võimatud, mõni inimene ütleb,
et see oleks võinud muidu ka juhtuda. Uskmatu inimene ei näe seda,
aga Jumala mõju on alati õnnistus ja elu.
Jumal teatud olukordades tahab äratada inimesi näidates midagi.
Aga peamiselt Jumal ehitab üles oma riiki ja õnnistab Tema omasid.
Elu, mida saame elada koos Jumalaga sisaldab rahu, edu, tervist.
Imed on Jumala armastuse ilming.
Jumala olemus on see, et Ta võib oma väega teha
nii imelisi asju, et inimesed on jahmunud.
Kuidas ma näen, et Jumal on astunud inimeste eludesse sisse?
Inimesed saavad patud andeks, nende elud muutuvad, deemonid aetakse välja,
haiged saavad terveks, vaeseid toidetakse.
Kõik need näitavad ette tulevast aega maailmas.
Samas Piibel ütleb, et see maailma aeg ei ole veel täiesti esile tulnud.
Me näeme ikka haigust ja kurjust siin maailmas.
Jumala reaalsus on murdnud sisse enne seda õiget aega.
Sellepärast kurjad vaimud hüüdsid Jeesusele:
"Miks sa oled juba meid kiusama tulnud?"
Nad vaatasid oma kalendreid, Ta ei pidanud ju veel tulema!
Alles maailma lõpus juhtub see kõik.
Nendes kultuurides, kus imed jäetakse totaalselt välja, näiteks Lääneriikides,
seal inimeste hinged on suletud, Jumal ei saa tuua neid usu läbi.
Aafrikas, kus inimesed teavad, et on deemonlikke imesid,
nende jaoks üleloomulikkus ei ole keeruline.
Lääneriikide kristlastena meie ohuks on hakata hapendama
oma ajusid Piibli maailmapildiga.
Oleme nagu skisofreenikud, ütleme, et Jumal tegutseb maailmas,
aga samas käitume nagu ateistid, kes ei usu, et Jumal on osa igapäevaelust.
Me hüüame Ta poole mingitel hetkedel, kuigi Ta on koguaeg siin meiega.
On juhtunud nii palju häid asju peale seda.
Mu suhted perekonnaga on tervenenud.
See on mõjutanud mu elu väga.
Mul on üks näide sellest, mis mu elus on juhtunud:
ütlesin ükskord välja ühe väikse hädavale ja teadsin kohe,
et olen valesti käitunud. Pidin helistama oma sõbrale ja vabandama.
Mu sisse tuli kohe rahu.
Sain aru, kui täiuslik Jumala töö on ja kui väeline on see puhastus.
Kõik see halb, mis oli olnud, oli läinud.
Seda ma olen imestanud, miks Soomes ei juhtu nii palju.
Samas ma pole neist ehk kuulnud, võib-olla väikseid asju juhtub.
Me arvame, et teame liiga palju. Mõistus küsib, kas nii võib juhtuda siin.
Väga raske küsimus.
Aga minu unistus on näha seda rohkem. Ma pole üks ja ainus, kes sai terveks.
Isa süda on nii suur ja Ta armastab igaüht, Ta ei taha, et keegi kannatab.
Usun, et saame nägema selles riigis rohkem asju kui kunagi varem.
Minu unistus on näha inimesi tervenemas ja vabanemas.
On olemas üks Jumal, kellest kõik on saanud alguse ja ma olen Tema laps.
Igaüks selles maailmas on Temast alguse saanud.
Et mul võib olla Temaga osadus, see on päris vägev värk.
Ei ole midagi suuremat, kui mõista seda ja elada selle reaalsuses.
Tõlge: Sanna Pitko