Hänen tiensä on minunkin tieni Elämä kuuliaisuudessa, Osa 2
"Herra on minun turvani ja linnani, -
hän on minun Jumalani, johon minä turvaan." (Ps 91:2)
Myrskyt saapuvat
Vuonna 1969 johti Jumala Charlesin Atlantaan.
Tämä tehtävä oli kuitenkin paljon haastavampi kuin mikään aiempi.
Atlantassa aloitimme ihan alusta.
Muutimme meidät kutsuneen perheen luo.
Menimme uuteen kouluun, saimme ystäviä.
Sain nopeasti ystäviä kirkossa.
He ovat ystäviäni edelleen. Yksi heistä on Louie Giglio.
Uskon, että jotenkin Jumala vain järjesti elämämme yhteen -
ja meistä tuli parhaita ystäviä.
Apulaispastorina Stanley puhui sunnuntai- ja keskiviikkoiltaisin.
Hänen evankelinen tyylinsä teki vaikutuksen.
Kuulin Stanleyn ensimmäisen saarnan, jonka hän piti Baptistikirkossa.
Olimme innoissamme nuoresta apupastorista.
Joka vaeltaa Pyhän Hengen voimassa, uskoo tuohon kirjaan ja -
uskossa vastaanottaa Jumalan sanat, -
harjoittaa totuutta ja rukouksen voimaa, hänestä tulee vapauttaja!
Sanoisin, että hän oli vähän tulinen evankelista.
Lähes jokainen tilaisuus oli herätyskokous.
Monet oppivat tuntemaan Kristuksen Vapahtajanaan.
Se oli upeaa.
Tapa, jolla hän avaa Raamattua, on kiehtova.
"Älkää mistään murehtiko, vaan kaikessa saattakaa pyyntönne -
rukouksella ja anomisella kiitoksen kanssa Jumalalle tiettäväksi."
Isäni ei saarnannut Raamattua, vaan opetti sitä. Siinä on iso ero.
Hän antoi Sanan toimia ihmisten elämässä.
Niin se meni oikeaan kohtaan.
Huolet ja ahdistus voidaan karkottaa, -
ja rukouksen kautta niiden tilalle tulee rauha.
STANLEYN PERHEEN KOTI
Muistan monta perjantaita, kun Stanley palasi kirkosta.
Olin yötä Andyn talossa tai olimme menossa jonnekin.
Tätä oli myös koko yliopiston ajan.
Tri Stanley tuli ovesta, pani takkinsa keittiön pöydälle, -
katosi hetkeksi ja palasi arkivaatteet päällä.
Hän meni ulos ovesta mukanaan Raamattu, lehtiö ja gallona vettä.
Ja hän sanoi: "Nähdään huomenna."
Usein lauantai-iltaisin olimme menossa jonnekin, -
kuten konserttiin tai viettämään aikaa ystävien kanssa.
Seitsemän maissa tuli Stanley autolla tyhjän vesiastian ja Raamatun kanssa.
Lehtiö oli ryppyinen -
ja täynnä kirjoitusta, -
sivu toisensa jälkeen sitä, mitä taivaasta tuli alas.
Tämä mies ei lukenut saarnakirjoja.
Hän ei ollut verkossa tulkitsemassa Raamatun tekstiä.
Hän oli Jumalan kanssa tuomassa jotain Häneltä.
Kun hän astui tuohon saarnatuoliin, niin aina tapahtui.
Voisin kertoa puhujien puolesta rukouksesta.
Kun vanhempi pastori lähti, Charles puhui sunnuntaiaamuisin.
Ja vaikka seurakunta kasvoi, -
jotkut eivät halunneet häntä vanhemmaksi pastoriksi.
Johtajat, pyhäkoulun opettajat ja diakonit vastustivat.
Sinun pitäisi olla Jumalan edessä pyytäen Jumalaa muuttamaan hänet.
Niin Jumala tekee sen.
Ihmisen henki haluaa aina ohjata kuka hallitsee ja johtaa.
Joka seurakunnassa on niitä, ja niin oli meidänkin seurakunnassa.
Seitsemisen miestä johti ja kontrolloi seurakuntaa.
Kerran keskustelimme jostain ja sanoin: "Miksi emme kysy Jumalalta?"
Yksi mies sanoi: "Tämä on bisnestä, pidä Jumala tästä erossa."
Vastasin: "Kuinka voit pitää Jumalan erossa omista asioistaan?"
Siitä se konflikti alkoi.
...Jumalalle puhumisesta: "Missä rukoillaan, siellä tapahtuu."
Iso joukko väestä piti Stanleystä ja halusi hänet vanhemmaksi papiksi.
Oli toinen joukko, johon sattui kuulumaan nuo seitsemän miestä, -
jotka silloin johtivat seurakuntaa.
Heidän mielestään Stanley oli liian nuori ja liian evankelioiva.
He eivät tahtoneet häntä vanhemmaksi papiksi.
Ne joita rakastin ja ajattelin, -
joiden luulin pitävän minusta, todistaen hyvää, -
halasivat yhdellä viikolla eivätkä puhuneet seuraavalla.
Se oli minulle tuskallista aikaa.
Olisi ollut helpompi lähteä, koska lähtöä koskien lupailtiin -
"jos lähdet hiljaa...", -
uhattiin: "Pakottamalla erottamaan et enää toimi etelän kirkoissamme."
Monesti Stanley olisi voinut puolustaa itseään.
Halusin, että hänen puolustautuvan, mutta hän ei koskaan tehnyt niin.
Varmaan se vaivasi häntä, mutta hän näytti kuitenkin tyyneltä, -
koska hän oli jättänyt sen Herralle sanoen:
"Mitä tahdotkin, olen täällä sitä tekemässä."
Hän toi tämän asian kotiin. Puhuimme siitä ja rukoilimme.
Se muistutti, että isot asiat tehdään polvillaan.
Kun on vakuuttunut mitä tehdä, tekee sen -
ja sananmukaisesti jättää seuraukset Jumalalle.
Charles jatkoi puhumista, vaikka paine lähtemiseen lisääntyi.
Syyskuussa 1971 kirkon toimeenpaneva elin, -
diakonit ja 40 jäsenen neuvosto kutsuivat kokouksen -
äänestämään häntä vastaan v. pastorina.
Kuukausi ennen asiakokousta eräs nainen halusi tavata minut.
Hän pyysi vanhainkotiin lounaalle. Menin. Hän halusi näyttää jotain.
Se oli kuva Danielista leijonien luolassa. Hän sanoi: -
"Kerro minulle mitä näet?
Kerroin kaiken, mitä mieleen tuli.
Sitten hän piti minulle parhaan saarnan.
Hän sanoi: "Poikani, näet Danielin. Hän ei katso leijoniin päin."
Oli kuin Jumala olisi sanonut: "Näin tehden voitat taistelun.
Haluan että näet: kaikki, mitä sinulle tapahtuu, tulee minulta.
Sama mitä puhutaan tai tehdään, se tulee minulta, eikä heiltä.
Sillä mitä tapahtuukaan, katso minuun, koska minä johdan."
Tuo todellakin vapautti minut. Jumala aina muistuttaisi minua:
“Aiotko uskoa mitä näet vai mitä minulta kuulit?"
Tiedän miten hän eli uskon kautta. Opin sen häneltä.
Joka kerta voimme lopulta tietää, mikä on Herran tahto siitä, -
miten tilanteessa pitäisi rukoilla.
Sitten meillä oli suuri asiakokous, suurin seurakunnan historiassa.
Ajatus oli äänestää minut ulos.
Mies, joka johti, nousi ja sanoi: “Pidetään suljettu lippuäänestys.”
Toinen nousi takaa sanoen: "Ei käy. Selvitetään, missä kukin seisoo."
Isäni ei halunnut minua saliin, koska tilanne oli tulenarka.
Hän pyysi minua siskoni kanssa pysymään toimistossaan.
Louie meni sivuovesta pyhäkköön ja ylös kastekappeliin kuuntelemaan.
Sitten hän tuli takaisin kertomaan, mitä asiakokouksessa tapahtui.
Hän kulki sisään ja ulos pitäen Andyn tilanteen tasalla.
Kukaan ei sanonut minusta pahaa sanaa.
Lopulta he äänestivät. Voitin vain 65 %:lla.
Harkittuani rukouksessa olen vakuuttunut, -
että tämä on Jumalan tahto omaan ja seurakunnan elämään.
Hyväksyn täten kutsun, jonka sain keskiviikko-iltana 22.9.1971
konferenssin päätöksen mukaan tulla pastoriksi -
Atlantan Ensimmäiseen Baptistikirkkoon Georgiassa.
Seurakunta äänesti tuolloisten valtaa pitävien ohi.
He halusivat Stanleyn pastoriksi, koska pitivät hänen puheistaan.
He äänestivät kutsuakseen häntä pastoriksi.
Se jakoi miehet, vaimot, ystävät ja kaikki läpeensä.
Niinpä seurakunta hajosi.
Monet ystäväni perheineen ja minun perheeni ystävät jättivät seurakunnan.
Katsomalla Hänen tahtoa ja omaa tahtoa, alkaa oikea etsintä.
Vaikka Charles valittiin pastoriksi, jännitteet kärjistyivät, -
koska osa jäsenistä eivät hyväksyneet hänen johtajuutta.
Tämä taistelu seurakunnassa oli todellinen ja voimakas.
Asiakokouksen iltana harva oli poissa.
Noina päivinä ei oltu poissa, koska kukaan ei tiennyt mitä tapahtuu.
Eräässä keskustelussa pyhäkoulun johtaja -
alkoi avoimesti puhua pahaa tohtori Stanleystä.
Hän oli kiihtynyt ja käytti kirosanoja.
Stanley pani kätensä hänen olalleen ja kehotti istumaan.
Isä sanoi: "Ei pidä kiroilla."
Hän: "Istu itse alas, ennen kuin lyön." Isä vain seisoi.
Tämä vasenkätinen mies kääntyi ja löi isää leukaan.
Teini-ikäisenä se tuntui epätodelliselta.
Koko seurakunta räjähti. Syntyi kaaos.
Jotkut tulivat ja veivät hänet pois korokkeelta.
Meille kaikille selvisi, että kyse on hengellisestä taistelusta.
Kaiken tämän jälkeen oli vielä yksi taistelu, -
joka uhkasi First Baptist Atlanta -kirkon olemassaoloa.
Matkalla kirkkoon minulla oli tunne, -
että pyydän kameramiehiltä valppautta.
Lähetin heille viestin: "Lopettakaa kuvaaminen, jos sanon niin."
Meillä oli yksi mustavalkoinen kanava.
Meillä oli sunnuntaiaamunpalvelus.
Heti alkulaulun jälkeen mies käveli lavalle.
Jatkamme ylistystä ja laulamme laulun 2.
Sanoin: "Laulamme seisoen Eespäin Herran kansa."
Sen sanottuani joku tuli puhujan paikalle ja näytti minulle tietä, -
piti lujasti kiinni pöydästä ja sanoi: -
"Uskotte tulleenne saarnan kuuloon, vaan tulitte hautajaisiinne."
Live TV meni nopeasti kiinni.
Salissa istui kolme opiskelijaa.
He nousivat ja alkoivat laulaa "Eespäin Herran kansa".
Kaikki nousivat ja liittyivät lauluun.
Se todisti minulle, että paikallisen seurakunnan edestä kannattaa kärsiä.
Se on suuri asia.
Se myös korosti sitä, että kun tekee oikein, seuraukset jäävät Jumalalle.
Kun käsitellään vaikutuksia, ne ovat lopulta Jumalan kädessä.
3000-jäseninen seurakunta muuttui yhdessä yössä 300-jäseniseksi.
60:stä diakonista 38, koko WMU ja puolet pyhäkoulun opettajista erosi.
Kuoro kutistui, jäljelle jäi vain 13.
Jotkut eronneista menivät asemalle -
puhumaan TV-yhteyden lopettamisesta.
Seurakunnan ilmapiiri vaihtui.
Me tulimme riippuvaisiksi Jumalasta, koska se ei ollut helppo tilanne.
Pystyimme aistimaan, että jotain tapahtui.
Katsoen vuosikymmenien jälkeen, se oli hengellinen sota, -
pimeys oli valkeutta vastaan.
Kaikki, mitä oli saatu aikaan, oli yritetty riistää jo heti alkuun.
Se oli vain yksi vihollisen yritys -
pysäyttää sen, mitä me nyt voimme nähdä.
Se oli voimakas ja Jumalan johtama liike, joka on muuttanut maailmaa.
Jumala oli pannut sydämeeni: "Julista vain evankeliumia."
Älä yritä suuria, julista ja katso mitä Minä teen."
Kun isä jatkoi, seurakunta kasvoi.
Ensin tuli 2 kokousta, sitten lopulta 3.
Katsoin joka viikko, miten uskollisuus Sanalle -
ja usko siirtää vuoria.
Jumalan Henki on tässä paikassa.
Atlantan 1. baptistikirkko oli osa Herran lupauksen täyttymistä -
rakentaa kaunis kirkko tähän kaupunkiin.
Oli sunnuntaita, jolloin seurakuntaan ei mahtunut sisään.
Meidän 13-jäseninen kuoro kasvoi parhaillaan 358-jäseniseksi.
Minusta tuntuu, että Stanley katsoi kaiken läpi, mutta ei ohi.
Hän näki yli horisontin ja sanoi: -
"Seurakunta. Tässä olemme, tätä aioimme tehdä."
Tämän vuoksi tästä seurakunnasta tuli se voima, -
ei vain Atlantassa, vaan maailmassa.
Alkuvuosina isäni paini sen kanssa, kun ensin oli yksi kokous, -
sitten aikansa 2 ja lopulta 3 kokousta.
Sopivaa turhautumista oli siihen, että viesti ei pääse kirkosta ulos.
Oletatko, että live-TV oli tärkein?
Georgian Atlantassa se ei ollut, vaan Jumalan tahto tehdä uutta.
"Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni, -
kastamalla heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen" (Mt 28:19)
KAIKKEEN MAAILMAAN
Kun First Baptist Atlantan live-lähetys suljettiin, -
lähetysten tulevaisuus oli epävarma.
Mutta Jumala tulisi toimimaan voimakkaasti.
Aloitin rukoilemaan: "Herra, työ on sinun, ei minun."
Vuotta myöhemmin olimme toisella kanavalla.
Pääsimme kahdelle kanavalle, jotka esittivät kuvaa värillisenä.
Meillä oli kappelitunti 8:30 - 9:00 ja ylistys kello 11 - 12.
Kun Jumala sanoo, mitä ja miten tulee tehdä, Hän on siinä tarkka.
Monet ihmiset halusivat tohtori Stanleyn televisioon.
En ole varma, että hän todella halusi.
Hän vain halusi evankeliumin mahdollisimman monelle.
Televisio oli mahdollisuus. Hän oli televisiotyön edelläkävijä.
Sitä kutsuttiin TV-palveluksi.
Hän aloitti kappelissa, istui Raamattunsa kanssa -
katsoen suoraan kameraan ja puhui 35 minuuttia.
Kukaan ei opettanut tai ohjannut. Näin pystyttiin levittämään sanomaa.
Hän käytti kaikki mahdollisuudet.
TV-lähetykset tulivat suosituiksi.
Järjestöt käyttivät sitä ja niin se alkoi kasvaa.
Tervetuloa kappelitunnille! Atlanta First Baptistikirkon esittely.
Stanleyn radiolähetykset alkoivat, kun pieni kristillinen radioasema -
Texasissa poimi kappelitunnin äänitallenteet.
"Saimme nauhojasi ja soitimme niitä. Monet tykkäävät. Voitteko lähettää?"
Se oli McAllenista Texasissa.
Sanoimme kyllä ja lähetimme muutaman nauhan.
Hän kysyi, miksi emme ryhdy alalle. Sanoin: "Ei tullut mieleen."
Siivotessani vanhempieni metallitöitä heidän kuistilla -
kuuntelin Stanleytä radiosta.
Muistan vielä sanoman: Kysyminen, etsiminen ja koputtaminen.
Vuonna 1977 Pat Robertson kristilliseltä tv-kanavalta -
soitti ja pyysi lupaa käyttää puhetallenteita.
Äkkiä ohjelma saavutti katsojia kaikkialla Yhdysvalloissa.
Aloimme lähettää heille nauhoja ja ihmiset kirjoittivat -
kysyen ohjelman tukemisesta. Se ei ollut tullut mieleenikään.
Eräänä päivänä istuin työhuoneessani ja ajattelin:
Meidän täytyy antaa tälle asialle nimi.
Katsoin vasemmalle ja siellä oli Elävän Raamatun käännös.
Sille oli annettu nimi "In Touch" (Kosketuksessa).
Ajattelin: "Nimi on siinä."
Kun In Touch alkoi, se oli osa seurakuntaa.
Se ei ollut erillinen järjestö.
"Niin loistakoon teidän valonne ihmisten edessä, -
että he näkisivät teidän hyvät tekonne ja ylistäisivät teidän Isäänne..."
Ajattelin: "Sitähän minä teen. Haluan monien saavan -
kosketuksen Kristukseen ja Hänen elämäntapaansa."
Hän halusi saavuttaa maailman.
Hän halusi mennä niin pitkälle kuin Jumala halusi hänen menevän.
Vein johtoryhmän vuorille rukoilemaan Herralta johdatusta.
Luin Matt. 28 lukua [jae 19] kuten usein aiemmin.
Silloin jae 19 nousi ja otti minut kiinni.
Ajattelin: "Tarkoititko Herra todella koko maailmaa?"
Tunsin Hänen sanovan: "Kyllä". Uskoin Jumalan tahtovan tätä.
Hän tahtoi In Touchin kaikkiin maailman maihin.
Uskokaamme Hänen tekevän sen kahden vuoden sisällä.
Siinä ajassa olimme jollain tapaa kaikissa maailman maissa.
Kun roomalaiset rakensivat ensimmäiset päällystetyt tiensä, -
motiivi ei ollut auttaa kristittyjen evankeliointia kaikissa maissa.
Mutta he käyttivät niitä teitä.
Ajatellen maailman lähetystä tänään, tarvitsemme siihen teknologiaa.
Tämä on In Touchin missio. Tavoite on viedä ilosanoman totuus -
niin monille, niin pian ja niin helppona kuin mahdollista -
Pyhän Hengen voimassa tietäen sen ainoaksi keinoksi Jumalan kunniaksi.
In Touch jakoi ilosanomaa In Touch -lehden -
ja sen espanjankielisen kopion En Contacto, -
sekä radion ja lopulta Internetin kautta.
Stanleyn kunnioitus armeijaa kohtaan inspiroi etsimään tavan -
rohkaista joukkoja ulkomailla ilosanoman toivolla.
Vuonna 2007 Messenger teki sen mahdolliseksi.
Alkuperäiset Messengerit olivat vain armeijalle.
Stanleyltä niissä oli 35 saarnaa. Ne ovat vihreitä.
Ne toimivat aurinkosähköllä. Kentällä ei aina ole sähköä.
Nykyään Messengeriä käytetään laajemmin.
Teknologia mahdollistaa ilosanoman maailman syrjäisimmille seuduille.
Sitä In Touch on tehnyt vuosikymmeniä.
Se on esimerkki meillekin käyttää kaikkia keinoja, kun Herra avaa oven, -
lähettää totuus, periaatteet ja Sana kansoille ympäri maailmaa.
He voivat kuulla Sanaa omalla kielellään, -
sydämensä kielellä, jota he täysin ymmärtävät.
Se oli lisäkeino tavoittaa viimeinenkin ihminen, -
jolla esittää ilosanoma.
Sanan mukaan jokainen hyvä asia tulee Herralta.
Jopa huipputeknologia tulee Häneltä.
Mahdollisuudet ovat rajattomat. Jumala antaa ne ja avaa ovia.
In Touch käy niistä ovista, jotka Hän avaa.
Olkoon se TV, radio, Internet tai Messenger, -
Jumala löytää aina keinon saada sanomansa tarvitsevien luo.
Olen kiitollinen että järjestöt, kuten In Touch, ottavat radion, -
TV:n, painetun sanan, Internetin, somen, minkä tahansa, -
jotta maailma saisi sanoman Jeesuksesta täydellisesti.
Vauva-askeleet otettiin puhuen suoraan kameraan.
Mikään ei ole sen vaikeampaa.
Ensin käytettiin paikalliskanavia ja sitten avautuvia tilaisuuksia.
Jumala kunnioitti sitä. Se on koko maailmassa.
Tämä oli Jumalan työ. Mutta luulen, että hän näki ne miljoonat, -
joiden piti tietää totuus ja vapautua Jumalan sanan voimasta.
Hän aina etsi tapoja viedä sanomaa Atlantasta -
ja Amerikasta kaikkialle, minne ikinä Jumala tahtoi, maailman ääriin.
"mitä silmä ei ole nähnyt eikä korva kuullut, -
mikä ei ole ihmisen sydämeen noussut ja minkä Jumala on valmistanut niille, -
jotka häntä rakastavat"." (1. Kor. 2:9)
HÄNEN TIENSÄ ON MINUNKIN TIE
Kun ajattelee hänen perintöään, tarinaa -
ja asioita, jotka yhdistävät hänen elämänsä eri vaiheita, -
se on, niin kuin hän usein sanoi: luota Jumalaan, -
eli tottele Häntä; ja seurauksia ei tarvitse käsitellä.
Aidosti, sydämestäsi, jätät seuraukset Hänelle.
Minä en ihmettele, että Jumala käytti häntä.
Näin, että hän oli uskollinen ja tottelevainen Jumalaa kohtaan -
kaikessa, mitä hän koskaan teki.
Siinä ei ole taikaa sanoa herättyään tottelevansa tänään Jumalaa, -
että Jumalan voimalla ja armossa aion tänään olla -
uskollinen Hänen kutsulleen elämääni varten.
Hän ymmärsi, että olennaisin osa kristityn elämää -
ei ole vain tuntea Raamatun jakeita, -
ei vain julistaa suurenmoista sanomaa, -
vaan "Kristus teissä, kirkkauden toivo". (Kol. 1:27)
Hän pyrki käytännöllisyyteen.
Hän ei jättänyt kuulijaa teologian tasolle toivoen heidän ymmärtävän.
Hän pani Jeesuksen kädet ja jalat Sanaan, kuten uskovia on neuvottu.
Uskon, että hänen perintönsä elää ikuisesti.
On niin paljon sisältöä, kirjoja, videoita, TV-ohjelmia, filmejä, -
WEB-sisältöjä. Niillä hän kyllästää tulevaisuuden pitkäksi aikaa.
Luulen, että Stanleyn perintö on kirjoitettu yksilöiden elämään -
kaikkialla maailmassa, niiden, jotka ovat kuulleet hänen saarnaavan -
hyväksyneet sen henkilökohtaisena uskonaan ja tulleet kristityiksi -
ja elävät kristityn elämää missä sitten ovatkaan.
Sanoisin, että Stanleyn perintö on mies, joka rakasti Jumalaa, -
eli Sanan mukaan, jonka ainoa tehtävä elämässä oli viedä -
Kristuksen sanoma maailmalle ja nähdä heidän tulevan Hänen luokseen.
Ne, jotka hän johti syvempään hengelliseen elämään, -
on hänen perintönsä.
Opiskelin yliopistossa 1990-luvun alussa.
Ensimmäiset vuodet olin First Baptist Church Atlantan jäsen.
Olin Stanleyn opetuksessa ja opetuslapseudessa nuo kaksi vuotta.
Uskoni kasvoi huomattavasti.
Oi armoa, miten hän on siunannut ja opettanut kaikkia.
Saarnat saavuttivat ja saivat meidät ajattelemaan.
Olen ehdottomasti yksi niistä pastoreista, -
joihin Stanleyn elämä ja usko on vaikuttanut erittäin paljon.
Minusta on melko selvää, etten tekisi sitä, mitä teen juuri nyt, -
ellen olisi ollut näkemässä, miten Jumala käytti hänen elämäänsä.
Lopulta hänen perintönsä ovat minä, siskoni ja lastenlapset.
On vaikea ajatella, että olen osa hänen perintöään, -
ja olen niin ylpeä kuin voi olla.
Luulen tuntevani sopivasti vastuuta -
hänen poikanaan ja tässä järjestössä.
Luulen, että hänen äänensä kuuluu kauan.
Kiitos In Touchille, medialle, TV:lle ja radiolle, -
luulen, että hänen ääntään kuullaan vielä sukupolvien ajan.
Haluaisin heidän sanovan, että hän uskoi tärkeimmäksi totuudeksi -
elämässään totella Jumalaa ja jättää seuraukset Hänelle.
Näyttää ja kuulostaa siltä, että hän eli juuri niin.
Haluaisin sen olevan niin.
"Olen kotona taivaassa, rakkaani.
Kaikki ovat onnellisia, kaikki on kirkasta!
Täydellistä iloa ja kauneutta on tässä ikuisessa valossa.
Kaikki kipu ja suru on ohi, kaikki levottomuus on poissa;
minulla on nyt ikuinen rauha, kotona taivaan turvassa, viimeinkin."
Charles F. Stanley 25.9.1932 - 18.4.2023
Suomennos: Voitto Kettunen