Lenda!
Vabandust. - Pole midagi, tule siia.
Kas tead, miks selle jõuludel üles paneme? - Ei.
Paneme selle jõuludel üles, et tähistada Jeesuse sündi.
See ongi jõulude tegelik mõte.
Kuidas? - Tema on selle maailma suurim kingitus.
Ta on meie Päästja.
Nonii, Olivia. Räägi, mida sa kõige rohkem ootad.
Peale kingituste? - Jah, peale nende muidugi.
Koolivaheaega.
Ja sinu imemaitsvaid šokolaadiküpsiseid.
Ah et neid on oodata? - Ma loodan.
Kuid ärme unusta jõulude tegelikku tähendust. - Jah, vanaema.
Jeesust.
Ema, jõulud ei ole enam päris need.
Ilma vanaemata.
Ma tean.
Kuid mõtle, et see oli ta lemmikaeg
ja et kõige rohkem meeldis talle koos sinuga jõulusõime üles panna.
Mulle samuti.
Ta ütles ikka... - Et see on aasta tähtsaim aeg,
sest siis saame suurima kingituse.
Ta tahaks, et seda meenutaksid.
Milleks see ingel?
Ingel kuulutas hommikumaa tarkadele ette Jeesuse sündi.
See on parim kink, mille oleme saanud.
Kuidas nii?
Jeesus on meie Issand ja Päästja.
Tänu Temale oleme saanud kõik oma patud andeks.
Sestap tähistamegi Tema sündi.
"Ühenduses" dr Charles Stanleyga.
Et evangeelium leviks kõikjale.
Täna saates: "Kuidas targalt otsuseid teha"
Kuidas teed otsuseid?
Millest sa otsustamisel lähtud?
Teeme otsuseid iga päev.
Paljud neist tunduvad tähtsusetud,
kuid aja möödudes näeme, et need on olnud vägagi tähtsad.
Vahel otsused peaaegu ei mõjutagi midagi,
vahel aga mõjutavad palju.
Vahel järgneb neile midagi positiivset, vahel negatiivset,
kuid me kõik peame otsuseid tegema.
Peale meie mõjutavad meie otsused tihti ka teisi inimesi.
Me kõik lähtume otsustamisel millestki,
meie otsused põhinevad alati millelgi.
Täna tahan rääkida, kuidas teha otsuseid vaimuliku tarkusega,
kuidas teha otsuseid targalt.
Piiblis on selle kohta palju näiteid,
kuid ühes kohas räägitakse mehest,
kes õppis otsuste tegemisel kasutama vaimulikku tarkust juba väga noorelt.
Sealt näeme, milline on kontrast õige ja vale teguviisi vahel.
Teeme lahti Taanieli raamatu.
Esmalt selgitan tausta.
Enamasti teatakse, et ta oli lõvide augus.
Sellest tähtsamgi on see, mida ta vanemad talle õpetasid.
Prohvet Jeremija oli Iisraeli rahvale kaua ette kuulutanud,
et nende patu ja sõnakuulmatuse pärast tuleb Jumala kohtumõistmine.
Ta ütles muu hulgas sedasi:
"Seepärast ütleb Issand, vägede Issand, nõnda:
Kuna te olete nõnda rääkinud,
vaata, siis ma teen sõnad te suus tuleks ja selle rahva puudeks,
et teid põletataks." Järgnes kohtuotsus:
"Vaata, ma toon teie kallale kaugelt ühe rahva,
oh Iisraeli sugu, ütleb Issand.
See on vastupidav rahvas, see on igivana rahvas,
rahvas, kelle keelt te ei oska ega mõista, mida ta räägib.
Tema nooletupp on nagu lahtine haud, nad kõik on vaprad võitlejad.
Ta sööb su lõikuse ja leiva,
ta sööb su pojad ja tütred, ta sööb su lambad ja veised,
ta sööb su viinapuud ja viigipuud.
Ta hävitab mõõgaga su kindlustatud linnad, mille peale sa loodad.
Aga ka neil päevil, ütleb Issand, ei tee ma teile lõppu."
Neile ei meeldinud seda kuulda ja nad heitsid ta vangi.
Nad arvasid, et kui nad ta vangi heidavad, saavad nad teda vaigistada.
Lugu aga jätkub.
Jeremija 32:26 ütleb:
"Ja Issanda sõna tuli Jeremijale; ta ütles:
"Vaata, mina olen Issand, kõige liha Jumal! Ons mulle mõni asi võimatu?
Seepärast ütleb Issand nõnda:
Vaata, ma annan selle linna kaldealaste kätte
ja Paabeli kuninga Nebukadnetsari kätte ja tema vallutab selle."
Taanieli raamatust loeme,
kuidas see ettekuulutus läheb täide.
Täpsemalt nii, et Nebukadnetsar
ründab Jeruusalemma, Juudat,
ning viib kaasa sadu inimesi.
Ta muidugi ka tapab, põletab linnaväravad, kisub müürid maha.
Babülooniasse viiakse teiste seas ka Taaniel.
Ta on arvatavasti 13-16-aastane.
Tema ja paljud teised noored iisraellased viiakse Babülooniasse.
Siis ütleb kuningas: "Valitagu kõige targemad ja haritumad.
Need, kes on ilusa välimusega ja lootustandvad.
Tehke neist babüloonlased,
kes mõtlevad nagu meie, kelle käitumine ja eluviis on nagu meil."
Nii hakataksegi sellega pihta.
Poisid kasvavad selle keskel.
Nad lähevad kõige sellega teatud piirini kaasa.
Ühel hetkel saab aga nende karikas täis.
"Aitab. Siit kaugemale me ei lähe."
Tänases jutluses tahan rääkida,
millel põhinevad otsused, mida me elu jooksul teeme.
Tahan, et teil kinnistuks kaks sõna,
isegi kui kõik muu ununeb.
Need on kogu selle sõnumi keskmes.
Kõigepealt teeme selgeks,
mis vahe on põhimõttel ja eelistusel.
Põhimõte on moraalireegel,
mis põhineb Jumala Sõnal ja suunab meie käitumist.
See on ettekirjutatud käitumisjuhis.
Põhimõte, mis on meie teguviisi aluseks,
on Jumala Sõna moraalipõhimõte.
See on üks võimalus, kuidas mõelda ja otsuseid teha.
Inimene võib otsustada neid Jumala Sõna põhimõtteid järgida.
Neil põhimõtetel
rajanevad ka kõik inimese veendumused, uskumused.
Meil kõigil on veendumusi ja uskumusi.
Küsimus aga on, millel need põhinevad.
Usklikena saame öelda, et meie usu alus on Jumala Sõna.
Meie otsused on sellega kooskõlas.
Võtame näiteks kümme käsku.
Sa ei tohi varastada, valetada, petta, abielu rikkuda, teenida teisi jumalaid.
Need on Jumala Sõna aluspõhimõtted.
Kui inimene on kristlane ja käib Jumala Sõna tões,
siis elab ta kooskõlas sellega, mida Jumal oma Sõnas õpetab.
Kui inimene ütleb, et ta elab põhimõtete järgi, tähendab see:
"Olen sillutanud endale tee
ja ma käin mööda seda.
Teen seda, mida mu veendumused ütlevad,
sest need põhinevad Jumala Sõnal."
See peaks asja arusaadavamaks tegema.
Milliste põhimõtete järgi sa elad?
Kas saad öelda, et sul on sellised põhimõtted?
Teine sõna on "eelistus".
Eelistada tähendab teha otsuseid,
mis põhinevad meeldimisel, mittemeeldimisel, tahtmisel.
Seesugune inimene teeb nii:
"Täna on halb päev.
Mulle ei meeldi see päev. Helistan ja ütlen, et olen haige.
Tegelikult ma ju pole, aga ütlen ikkagi."
Eelistusega inimene ütleb: "Ma parem valetan,
sest nii saan oma tahtmise, vaba päeva."
Eelistusega inimene valib teguviisi olukorra järgi,
oma tunnete ja tahtmiste järgi,
selle järgi, mis talle meeldib, toob talle au, näitab teda heast küljest,
tekitab head tunnet või toob kasu.
Inimene teeb otsuseid kas esimese või teise põhjal.
Ta kas elab Jumala Sõna põhimõtete järgi
või ta hüpleb ühest kohast teise olenevalt sellest, milline on olukord.
Sellega seoses räägitakse situatsioonieetikast,
kus inimene lähtub otsustamisel olukorrast ja saadavast kasust.
Häda on aga selles, et nii elada on väga ohtlik
ning väga ohtlik ja kahjulik on kasvatada nii oma lapsi.
Lapsed näevad, et nende vanemad järgivad oma eelistusi,
et nende teod ja sõnad põrkuvad.
Nõnda õpetavad vanemad lastele elu,
milles pole tugevust, ausust ega kaitset.
Ütleme näiteks, et sõidad öisel kiirteel.
Tee keskel kulgeb valge joon.
Tänu valgele joonele tead, kus sa asud.
Sina sõidad ühel pool, keegi teine teisel pool, ja kõik on hästi.
On aga öö ja sa oled linnast väljas, kus pole valgustust.
Ühtäkki valget joont enam pole.
Mis nüüd? Sa ei tea, kus sa sõidad.
Sa ei tea, kummal teepoolel sõidad, sest on kottpime.
Hõivad terve tee, sest pole joont, mis sind kursil hoiaks.
Inimene, kes lähtub otsuse tegemisel eelistusest,
on nagu inimene, kes sõidab kiirteel, kus pole joont.
Inimese tahtmised muutuvad.
Olukorrad muutuvad, elu muutub.
Sedamööda, kuidas asjad muutuvad, muutuvad ka eelistused ja otsused.
Sellisel inimesel pole õiget suunataju, teda ei juhi miski.
Ka mittekristlasel võivad olla veendumused.
Ta võib pidada õigeks midagi,
millega meie ei nõustu, sest Piibel räägib sellele vastu.
Jeesuse järgijatena on meil aluspõhimõtted.
Need on põhimõtted, mille järgi seame oma elu.
Ilma nendeta lihtsalt vegeteerime.
Taanieli puhul on selgemast selgem,
et ta vanemad õpetasid teda noorest peast põhimõtetest juhinduma.
Seda kinnitab too lugu.
Poisid jõuavad Babülooniasse, mõistagi saavad nad ka uued nimed.
Nad peavad õppima babüloonia kirja. Tegu oli uskmatu rahvaga.
Nad peavad õppima tundma nende maailmavaadet, jumalaid,
rituaale, eluviisi.
Siis ütleb kuningas:
"Õpetage neid tundma meie kirja, maailmavaadet ja kõike muud.
Kuna ma tahan, et nad oleksid igas mõttes parimas vormis,
peavad nad sööma minu rooga.
Minu roog on selleks parim.
Annan teile kindla aja.
Kui see täis saab, tahan näha noormehi, kes on kauni välimusega,
kes on võtnud omaks meie eluviisi,
kes on Babüloonia poolel.
Peate nad ümber kujundama."
Aspenas, kes on kuninga ülemteener,
ütleb Taanielile, Sadrakile, Meesakile ja Abednegole, mida tuleb süüa.
Nad peavad sööma kuninga lauas.
Kõlab ju hästi.
Süüa kuninga rooga ja juua tema veini - mida võiks üks ori veel tahta?
Eelistusega inimene võtnuks selle rõõmuga vastu.
Milleks keelduda?
Taaniel aga ütleb: "Aspenas, siit kaugemale me ei lähe.
Oleme õppinud teie kirja ja kõike, aga nüüd aitab."
Kuna see läinuks vastuollu Moosese seadusega.
Meil on põhimõtted, mille järgi me käime ja mida me ei riku,
juhtugu mis tahes.
Nagu Taanieli kohta hästi teatakse,
läks tal niivõrd hästi, et kuningas ülendas teda.
See tegi teised kadedaks.
Seati sisse uus seadus, mille järgi tuli kuningat kummardada.
Ei tohtinud kummardada ühtki teist jumalat ega tema poole palvetada.
Taaniel aga jätkas samaviisi.
Ta järgis oma põhimõtet.
Ta palvetas kindlatel aegadel Jumala poole.
Ta võeti kinni ja heideti lõvide auku.
Ta oleks võinud mõelda:
"Hakkan palvetama salajas. Ma ei pea sellest kellelegi rääkima.
Nii ei juhtu minuga midagi."
See oleks olnud eelistamine.
Tema aga ütles: "Mul on põhimõte,
et ma põlvitan iga päev palves kõikvõimsa Jumala ees,
ja ma ei varja seda."
Tal oli küll uus nimi,
aga kui kuningas teda tol hommikul vaatama tuli,
küsis ta: "Taaniel, kas su Jumal on suutnud sind päästa?"
Ta ei kutsunud teda Beltsassariks.
Nii.
Taaniel jäi oma veendumuse juurde.
Ta ei hoolinud, mis see talle maksma läheb.
Ta keeldus ebajumalatele ohverdatud lihast ja veinist.
Ja teate, Jumal mitte ainult ei päästnud teda,
vaid Taaniel elas 70 aastat
nelja kuninga ajal.
Nebukadnetsari, tolle poja Belsassari,
Dareiose ja Koorese ajal.
Ta mõjutas tohutult nende nelja kuninga elu.
Paneme siia üles sõna "veendumus".
Pange tähele. Meil kõigil on mingid veendumused,
aga jutt käib sellistest, millest hoiame kinni ja juhindume.
Meil kõigil on veendumusi, lihtsalt kõigil pole need piibellikud.
Kuna meie järgime Jeesust Kristust,
peaksid piibellikud põhimõtted olema kõigi meie veendumuste alus.
Need suunavadki meie mõtlemist.
Mõtleme asjadele, mille puhul vajame kindlaid, vääramatuid veendumusi.
Võtame näiteks Jeesuse.
Kas sul on kindel, vääramatu veendumus,
et Jeesus Kristus on Jumala poeg
ja maailma ainus Päästja?
Kas oled veendunud? Või siis raha.
On sul selle kohta põhimõtteid?
Näiteks et raha ei tohiks kummardada, vaid see on vahend,
mille abil midagi saavutada, millega aidata ja nii edasi.
Rahal on palju häid külgi.
Eelistav suhtumine rahasse võib aga viia selleni,
et hakkab käima väike sahkermahker.
Ütleme, et oled toidupoes.
Müüja annab sulle ekslikult tagasi 20 eurot.
Kõnnid minema, rahatäht näpu vahel: "Tänu Issandale.
20 eurot."
Su üheksa-aastane laps ütleb:
"Pühapäevakoolis räägiti, et ei tohi varastada. Ma ei saa aru."
Eelistused on tapvad.
Eelistused ei lase sul anda tunnistust.
Vaadake, varastamine on patt.
Olgu see viiesendiline, 20-eurone, raha isa või võõra taskust...
Varastamine on varastamine.
Põhimõtted ei muutu.
Meie veendumused peaksid toetuma põhimõtetele.
Jumala põhimõtetele, Tema Sõna põhimõtetele.
Jumala põhimõtteid rikkudes ei pääse keegi puhta nahaga.
Inimesed võivad ju öelda, et nad ei usu seda, aga vaata ringi!
Vaata ringi.
Meie aga peaks olema põhimõttekindlad,
teatud asjadest keelduma.
Kui me seda ei tee, järgime oma muutuvaid eelistusi.
Paljud teevad väga kaheldavaid asju.
Kui neilt küsida, vastavad nad, et see on nende oma asi.
Jumala lapsel pole oma asja.
Miks nii tehakse?
Miks otsustavad inimesed järgida oma eelistusi, kuigi see pole kõige targem?
Enamasti kardavad nad teiste inimeste arvamust.
Kui sa ei tee nagu teised ega lähe sinna, kuhu lähevad teised,
pööravad nad sulle selja.
Kui Jumal pole sind sinna kutsunud, ja sa tead seda,
pole nende arvamus tähtis, kuigi paljude arust on.
Põhimõte on inimese abijoon, mis hoiab teda ohtude eest.
Kui ta selle hülgab,
on ta nagu mees, kes vonkleb kottpimedas kiirteel, kus pole joont,
kus pole valgustust ja kus ta ei tea, kuhu sõidab.
Enamik elavad nii.
Nagu neile meeldib.
Neil pole moraalitunnet ja nad ei küsi endalt, mida nad päriselt usuvad.
Nad ei mõtle, mida nad tegelikult usuvad,
mis puudutab elu, teiste inimeste kohtlemist,
enda käitumist, kadedust, lahkust.
Õiged juhtnöörid on kõik selles raamatus.
Nii Vana kui Uus Testament õpetavad, kuidas tuleks elada.
Alati põhimõtte, mitte eelistuse järgi.
Kui inimene toetub eelistustele, on häda käes.
Elu on üks suur otsuste tegemine.
Me võime otsustada, et nüüd hakkame nii elama,
käima nende põhimõtete järgi, tulgu mis tuleb.
See võib meilt palju nõuda, aga Jumal hindab kuulekust.
Võime valida kuuletumise ning jätta edasise Tema hooleks.
Jumal ei taha,
et meie sees kobrutaks teadmatus:
"Äkki juhtub see, äkki tullakse sellise pakkumisega, äkki öeldakse seda."
Põhimõttekindel inimene teab ette, mida teha.
Ta ütleb ei patule ja ka asjadele, mis ei pruugi küll olla patt,
aga mis ei vii teda sinna, kuhu Jumal tahab teda viia.
Ta ütleb ei ka asjadele, mis võivad lõpuks patuni viia,
juhtida teisele teele.
Põhimõtted on meie kaitsmiseks.
Need ei keela meile rõõmu, need kaitsevad meid.
Põhimõtete järgi käimine eeldab teatud asju. Heidame neile pilgu.
Mõnda juba vaatasime.
Esiteks pead otsustama elada millegi suurema nimel,
ütlema: "Annan oma elu Jeesuse ja Jumala riigi teenistusse,
tunnistan Temast oma eluga.
Elan selle nimel, mis on minust suurem ja tähtsam -
Jumala riigi nimel."
See on esimene. Pead otsustama, kas elad Talle või endale.
Teiseks pead olema väga kindel... Väga tähtis.
Pead olema väga kindel selles, mida sa usud.
Vaata, on asju, mille üle ei saa kaubelda.
Kui sa pole abielus ja keegi tahab sinuga magada,
siis see on kindel ei.
Selle üle ei saa kaubelda.
Teisisõnu: "Sellel jutul on lõpp, vastus on ei, vahetame teemat."
Kindel ei.
Kui sul tekib võimalus teha midagi ebapüha
ja sa hakkad seda kaaluma,
häda sulle.
Kui sa oled põhimõttekindel... Põhimõtted püsivad samad.
Need ei muutu.
Lisaks võib esineda konflikte.
Põhimõtetega inimene võib sattuda konflikti.
On neid, kellele sa käid vastu.
Nad ei taha sind oma ellu, sest neile ei meeldi su eluviis.
Võib tulla konflikte.
Veel üks asi.
Kui teed otsuse, võid teha nii...
"Jätan kõik muu Jumala hooleks.
Tähendagu see siis kannatusi või Tema erilist õnnistust.
Ma kuuletun, käin nende põhimõtete järgi
ja jätan muu Jumala hooleks."
See on aga otsus, mis tuleb iseseisvalt teha.
Viimane on see: kui tahad elada põhimõtete järgi,
pead uskuma, et Jumal on suveräänne,
et Tema otsustab iga viimsegi asja üle.
Põhimõttekindlalt elada tähendab Jumalale kuuletuda.
See näitab, et sa usud Tema suurusse, vägevusse, armastusse,
sellesse, et Ta märkab sind, et Ta on sinuga kõiges.
Ja sa ei pea muu pärast muretsema. Selline Ta ongi.
Tahan, et mõtleksid, kumb sa oled.
Sind võidakse pidada dogmaatikuks, fundamentalistiks
ja kelleks veel, aga kumb sa oled?
Kas sa tead, mida sa usud,
ning oled sellele pühendunud, sest see on Jumala moraaliseadus,
ega kavatsegi oma meelt muuta?
See ei tähenda, et oled täiuslik ega tee kunagi pattu.
See tähendab, et teed kõiki otsuseid
sellest lähtudes.
Niiviisi kulged ainult teel, mida läbib valge joon.
Kui kõik muu tänasest ununeb, jäägu meelde see...
Mis need kaks sõna olid?
Mõtle ka sellele,
mis tunne võib olla sõita 120 kilomeetrit tunnis pimedal teel,
kus pole valget joont ja mida ääristavad kraavid.
Kas sa ei arva, et see on ohtlik?
Kui lased lahti oma põhimõtetest, siis selline ongi sinu tee.
Kui saade on olnud sulle õnnistuseks,
külasta meie kodulehte intouch.org.
"Ühenduses" juhib inimesi kõikjal maailmas Jumala tundmisse
ja ehitab üles kohalikku kogudust.
Saadet toetab In Touchi organisatsioon
ning see on saanud teoks Jumala armu, palvete ja annetuste toel.
Tõlge: Karin Reisko