JERUSALEMIN TARINA
7. OSA - Uudelleen itsenäistynyt Jerusalem - palautumisen aika
"Mutta sinä, Herra, hallitset iankaikkisesti, -
sinun muistosi pysyy polvesta polveen.
Nouse ja armahda Siionia, -
sillä aika on tehdä sille laupeus ja määrähetki on tullut.
Sillä sen kivet ovat sinun palvelijoillesi rakkaat, -
ja sen soraläjiä heidän on sääli."
Miten Jumalan lupaus Jerusalemin saamisesta juutalaisten hallintaan -
voisi olla mahdollista?
Suurvallat olivat hallinneet sitä jo 2500 vuotta.
Niistä viimeisellä eli Ottomaanien valtakunnalla, -
ei ollut mitään halua antaa takaisin heidän historiallista kotimaataan.
Mutta kuten Jumala lähetti ajan täyttyessä oman Poikansa, -
samoin Hän taivaallisen kapellimestarin tavoin, -
sai oikealla hetkellä liikkeelle tapahtumat, -
joiden tuloksena Israelin valtiolle lankesi lahjaksi -
rakastettu kaupunki, Jerusalem.
"Ja he rakentavat jälleen ikivanhat rauniot, -
kohottavat ennalleen esi-isien autiot paikat; -
ja he uudistavat rauniokaupungit, jotka ovat olleet autiot polvesta polveen."
Israelin tottelemattomuuden vuoksi -
Jumala lupasi kylvää heidät siemeninä kaikkialle maailmaan.
Sitä on tapahtunut historian saatossa monille muillekin kansoille.
Kansojen sulatusuuneihin on kadonnut myös suurvaltojen väestöä.
Syitä juutalaisten säilymiselle toisten kansojen keskellä -
ei ole mahdollista selittää järjellä, vaan sillä, että hajottaessaan heidät, -
Jumala lupasi koota heidät myöhemmin uudelleen.
"Katso, minä avaan teidän hautanne ja nostan teidät, minun kansani, -
ylös haudoistanne ja vien teidät Israelin maahan."
Jeesus vertasi Israelia viikunapuuhun.
Hän ennusti jo 2000 vuotta sitten, -
että kuivunut viikunapuu, Israel, puhkeaa vielä kerran eloon.
Tänään maailma todistaa, että Israel elää jälleen -
historiallisella kotimaallaan.
Jeesuksen sanojen mukaan, se on merkki lopun aikojen alkamisesta.
Jerusalemin jakaminen, kuten nyt yritetään, on mahdoton tehtävä.
Saman ongelman edessä oli aikoinaan myös kuningas Salomon, -
kun kaksi äitiä tuli yhden lapsen kanssa hänen luokseen -
väittäen lasta omakseen.
Kun viisas kuningas päätti lyödä lapsen miekalla kahtia -
antaen kummallekin yhden puolikkaan, -
oikea äiti oli valmis luopumaan lapsesta.
Toisin kuin tuo äiti, ei nykyisessä kaupungissa -
kumpikaan osapuoli ole valmis luovuttamaan toiselle jalansijaakaan.
Kuinka tarkasti viisaan Salomonin päätös ilmensikään -
profeetallisesti ottaen Jerusalemin nykyistä kiistaa.
Tietysti toisella puolella on oikeus kaupunkiin - kuin lapseensa.
Nykyisin monien kuninkaiden miekka on jo kuvainnollisesti -
"jakanut kaupungin kahdelle äidille", lohkoen katuja, pyhiä paikkoja jne.
Kristillisen sionismin mukaan Jeesus voi tulla takaisin -
vasta sitten, kun Jerusalem on palautettu juutalaisille.
Juutalaiselle sionismille taas, -
oleellisinta on kansallinen paluu Jumalan lupaamalle maalle.
"Sillä näin sanoo Herra Sebaot, Israelin Jumala: -
Vielä kerran ostetaan tässä maassa taloja ja peltoja ja viinitarhoja."
SIONISMI - Theodor Herzl
1800-luvun jälkipuolella Euroopan juutalaisten keskuudessa -
syntyi liike nimeltä sionismi. Sen johtaja Theodor Herzl alkoi kokea -
painetta löytää hyvä asuinpaikka vainotuille maamiehilleen.
Venäjän juutalaisvainot, pogromit, v.1881 järkyttivät häntä syvästi.
Herzlin mielestä juutalaiset eivät olisi turvassa, -
ennen kuin he eläisivät omalla maallaan.
Ensimmäisessä sionistikongressissa vuonna 1897, -
Herzl kirjoitti päiväkirjaansa: "Perustin Baselissa juutalaisvaltion".
Hän julisti: "Jos kuuluttaisin sitä ääneen, tulisin naurunalaiseksi.
Mutta viiden tai ehkä 50 vuoden päästä, kaikki näkevät sen."
Hänen julistuksensa toteutuikin ihmeen tarkasti.
Herzlillä oli hämmästyttävä, profeetallinen ennustuskyky.
Hän julisti, että yhtenä päivänä antisemitismi laillistetaan Saksassa -
ja sekin kauhea ennustus täyttyi.
Heidän historiallista kotimaataan kutsuttiin Palestiinaksi, -
ja se oli ottomaanien valtakunnan erottamaton osa.
Herzl pyysi Saksan keisaria olemaan yhteydessä Turkin sulttaaniin, -
jotta tämä antaisi Palestiinan juutalaisille. Sulttaani vastasi: -
"Jakaa voi vain meidän ruumiimme".
Sekin vastaus osoittautui lopulta profeetalliseksi.
Havaittuaan, ettei sulttaaniin voi vaikuttaa, -
Herzl alkoi etsiä juutalaisille kansankotia muualta.
Hän harkitsi Kyprosta ja Al Arishia Siinailla.
Britit tarjosivat Keniaa ja Ugandaa, -
ja jopa Stalin tarjosi maapalaa Siperiasta.
Sionismi käynnisti juutalaisten muuttoliikkeen Palestiinaan.
Pelkästään vuosina 1917-1925 muutti Palestiinaan 90.000 juutalaista.
He ostivat Rotschildien ja Montefiorien rahoituksella -
kaikkiaan 17.800 hehtaaria maata, mikä ärsytti kovasti arabeja.
BRITTIEN 30-VUOTINEN MANDAATTI
Koko maailman poliittisen kartan muuttuminen on pienestä kiinni.
1. maailmansodan käynnisti yksi ainoa serbialainen palkkamurhaaja -
tappaessaan Itävallan kruununperijän.
Alkoi sota, josta käynnistyneet prosessit -
avasivat juutalaisille ikkunan -
valtion palauttamiseksi historialliselle kotimaalle.
Avainasemassa alueen kohtalossa oli tuolloin Britannian imperiumi.
Ulkoministeri Balfour julkaisi v.1917 kuuluisan julistuksensa.
Siinä julistettiin brittien kuningashuoneen tuki juutalaisille, -
kansankodin perustamiseksi Palestiinaan.
Valtion piti muodostua nykyisten Jordanian ja Israelin alueista.
1. maailmansodan jälkeen britit havaitsivat, -
että öljyrikkaiden maiden enemmistö sijaitsee arabien alueilla, -
ja siksi onkin hyödyllisempää olla poliittisesti arabien puolella.
Suurimman virheen teki kuitenkin ottomaanien sulttaani -
kääntyessään 1. maailmansodassa Saksan puolelle.
Yli 400-vuotiaalle ottomaanien valtakunnalle se oli kohtalokasta.
Brittiarmeija, tukenaan kameleilla ratsastavat arabijoukot, -
oli voitokas koko Lähi-idässä.
Ottomaanien jo muutenkin väsähtänyt imperiumi hajosi rytinällä.
11.12.1917 voittoisa brittikenraali Allenby ratsasti hevosellaan -
kohti Jaffan porttia, liittolaisten paraatijoukkojen saattelemana.
Mutta portilla hän astui satulasta ja käveli portista sisään sanoen: -
"Kaupunkiin, jossa Jeesus on kävellyt, -
ei minun ole sopivaa tulla ratsastaen".
Daavidin tornin portailla Allenby piti historiallisen voitonpuheen.
Jerusalem oli saanut uudet isännät yli 400 vuoteen - britit.
Britannian edustaja Winston Churchill -
neuvotteli ravintolassa liittolaisten kanssa.
Äkkiä hän otti lautasliinan ja -
piirsi siihen koko ottomaanien valtakunnan alueen jaon, -
arabiheimojen välisiksi valtioiksi.
Tässä piirustuksessa Churchill luovutti pääosan -
Balfourin julistuksessa juutalaisille luvatuista maista arabiheimoille.
Churchill käynnisti vain muutamalla kynänvedolla -
20. vuosisadan suurimmat poliittiset kiistat, jotka jatkuvat vielä tänäänkin.
Yhteenvetona voi silti sanoa, että 1. maailmansodan päättyessä -
täyttyi sionistijohtaja Erzlin unelma juutalaisten Siionista, -
jossa he voisivat elää rauhassa ja turvassa.
On sanomattakin sääli, että hän itse ei sitä nähnyt.
Hän kuoli pettyneenä, masentuneena ja sairauden murtamana, -
uskoen hankkeensa romahtaneen.
Mies, joka oli omistautunut yhdelle suurimmista visioista -
koko ihmiskunnan historiassa.
ISRAELIN VALTION SYNTY
Palestiinassa alkoivat 1930-luvulla suuret arabilevottomuudet.
Syynä arabien ärtymykseen oli -
juutalaisten massamuutto Palestiinaan, -
maiden osto ja olojen kehittäminen.
Juutalaisia vastaan hyökättiin, ja heitä ryöstettiin ja tapettiin.
Turvallisuudesta vastanneet britit olivat puolueettomia.
He suhtautuivat tapahtumiin usein välinpitämättömästi, -
tekemättä mitään. Arabien painostuksesta -
britit pienensivät juutalaisten muuttokiintiötä.
He käännyttivät Exodus-nimisen laivan täynnä pakolaisia, -
joista monet olivat juuri pelastuneet joutumasta keskitysleireille.
Heidät lähetettiin kylmästi suoraan Hitlerin hampaisiin.
Britit kallistuivat johdonmukaisesti arabien puolelle.
Tapahtumien syitä ymmärtää vain historiaan perehtymällä.
Myös juutalaisten mitta täyttyi, ja he julistivat briteille sodan.
Ääriliikkeet menivät vieläkin pidemmälle.
Yksi niistä oli Irgun, joka salakuljetti 22.7.1946 maitotonkissa -
brittihallinnon käyttämään 'Kuningas David-hotelliin' -
500 naulaa räjähteitä - räjäyttäen koko hotellin!
Räjähdys tappoi 81 ihmistä.
Brittien kostona alkaneet hirmuteot -
kasvoivat lopulta antisemitismiksi.
Juutalaisten ääriliike Lehi maksoi takaisin -
tappamalla satunnaisia kadulla kulkevia brittisotilaita.
Britit antoivat apua arabien terrorille juutalaisia vastaan.
Pystymättä ratkaisemaan yhä kasvavaa konfliktia, -
Britit päättivät 14.2.1947 vetää joukkonsa pois Palestiinasta.
YK:ssa valmistui yhdeksässä kuukaudessa suunnitelma, -
jolla alue piti jakaa juutalaisten ja arabien valtioiksi.
Mutta jakolinjat olivat mahdottomia valtiorajoiksi, -
ja juutalaisten alue käsitti vain 17 % Balfourin julistuksessa luvatusta.
Silti juutalaiset riemuitsivat, sillä tuhansien vuosien jälkeen, -
he saivat jälleen oman valtion.
15.5.1948 Tel Avivissa, Israelin valtion perustaja ja johtaja Ben Gurion, -
julisti Israelin itsenäiseksi, -
ja se sai myös YK:n hyväksynnän.
Palestiinan arabit hylkäsivät tarjouksen ja aloittivat sodan -
vastaperustettua juutalaisvaltiota vastaan.
Vuoden 1948 alkupuolella -
he hyökkäsivät juutalaiskyliin tappaen ja tuhoten.
Monet arabimaat, kuten Egypti, Jordania, Syyria, Irak ja Libanon -
liittyivät sotaan hävittääkseen Israelin -
ja ajaakseen juutalaiset sieltä pois.
Sotaa kutsutaan Itsenäisyyssodaksi, -
sillä siitä riippui nuoren Israelin valtion olemassaolo.
Kaikki historioitsijat ovat pitäneet sotaa toivottomana, -
sillä väkiluvultaan 50-miljoonaisen valtiojoukon armeijat -
hyökkäsivät kolmelta suunnalta, -
Israelin vain 600 000 miestä ja naista vastaan.
Voittajaksi osoittautui ihmeen kaupalla taas kerran Israel, -
hyvin motivoitunut pieni Daavid.
Sodan päättyessä Israel oli kärsinyt kovia tappioita.
Yli 8000 menetti henkensä, mutta sodan tuloksena -
olivat YK:n määrittämät rajat siirtyneet Israelin eduksi.
Juutalaisten henki ja sydän, Jerusalem, -
jäi kovista taisteluista huolimatta, Jordanian miehittämäksi.
Nyt juutalaiskorttelissa kävellessämme voimme nähdä -
rakennusten olevan valtaosin uusia.
Jordanian 19 vuotisen miehityksen aikana, he räjäyttivät kaikki synagogat!
Eräs Jordanian upseeri seisoi raunioilla ja julisti: -
"Me varmistamme, ettei yksikään juutalainen asu täällä -
seuraavaan tuhanteen vuoteen". Mutta kävikin niin, -
että vain 19 vuotta myöhemmin kaupunki olikin juutalaisten hallussa.
Jordanialaisista jäi tänne vain uusi alueen nimitys: "Länsiranta".
Jostain kumman syystä se nimi ei tahdo vieläkään -
poistua maailman poliitikkojen puheista, -
ja vaihtua alueen oikeaan historialliseen nimeen, -
eli Juudeaan ja Samariaan.
Vapaussodan tuloksena oli jaettu Jerusalem.
Kaupungin läpi oli vedetty piikkilankaesteet -
erottamaan juutalais- ja arabikaupunginosat toisistaan.
Oli miinakenttiä ja tarkkampujat ampumassa satunnaisia kulkijoita
Sillä tavoin Jordania hallitsi Jerusalemia 19 vuoden ajan.
Arabimaat eivät hyväksyneet häpeällistä tappiotaan Israelille.
Maiden suurin liitolainen, eli Neuvostoliitto, -
myi heille miljardeilla dollareilla moderneinta aseistusta, -
ja koulutti heidän armeijoitaan.
Konflikti kärjistyy v. 1967, ja sota oli taas väistämätön.
1967 - KUUDEN PÄIVÄN SOTA
Israelin etelärajalle on kokoontunut -
liki 250.000 taisteluhalua puhkuvaa Arabimaan sotilasta.
Israel tekee ennalta ilmaiskun ja tuhoaa siten heidän ilmavoimansa.
Näin sota kestää vain 6 päivää, ja siitä se on saanut myös nimensä.
Israel varoittaa Jordaniaa sekaantumasta sotaan -
mutta Egyptin johtaja Nasser -
valehtelee Jordanian kuningas Husseinille -
suuresta menestyksestään sotakentällä, -
vaikka todellisuudessa egyptiläiset perääntyivät suurin tappioin.
Kuningas Hussein nielaisi syötin ja yhtyi sotaan Israelia vastaan.
Se oikeutti Israelin saattamaan loppuun sen, -
mihin ei vuonna 1948 pystytty - eli ottamaan Jerusalemin takaisin.
Israelin laskuvarjoprikaati tunkeutui jordanialaisten tulituksessa -
Vanhaan kaupunkiin Leijonaportista.
He etenivät Temppelivuorelle katu kadulta, -
ja niin Jerusalem oli palautettu alkuperäiselle omistajalleen.
MURRETTUJEN MUURIEN KORJAUS
Seison paikalla, jossa sijaitsi vuonna 1967 pientaloja, -
ja sitä kutsuttiin Marokkolaiskortteliksi.
Kuvitelkaa, että Itkumuurin edusta oli vain 5 metrin levyinen katu, -
jossa rukoilijoiden vierestä kulkivat kauppiaat aaseineen.
Israelin pääministerin Moshe Dayanin ensimmäinen tehtävä -
oli puhdistaa alue rakennuksista. Marokkolaiskorttelikin hävitettiin.
Tähän perustettiin juutalaisten tärkein aukio, -
jossa tänäänkin pidetään israelilaisten elämän tärkeimmät tapahtumat.
Täällä solmitaan avioliittoja, annetaan sotilasvalat, -
rukoillaan lakkaamatta, ja lasten tullessa 13-vuotiaiksi, -
vanhemmat juhlistavat täällä heidän Bar- tai Bat-Mitsva -juhliaan.
Mark Twainin tullessa Ottomaanien Palestiinaan v. 1867, -
häntä kauhistutti maan ja Jerusalemin surkea olotila.
Hänestä maa oli hävitetty, hylätty, puettu säkkiin ja tuhkaan, -
ilman puita ja ihmisiä. Täällä ei ollut läheskään sellaista kuin nyt.
Jerusalemin väkiluku on nykyisin yli 800.000, -
ja lähestyy pian miljoonaa.
Israelin nykyinen kukoistus sai epäilemättä alkunsa -
juutalaisten paluumuutosta. Tänään näemme kehittyneen maan, -
tiheän asutuksen ja infran.
Nyt näkemämme Jerusalem on kieltämättä suuri ihme.
Kuvitella, että 1800-luvun puoliväliin asti, -
koko kaupunki mahtui näiden kivimuurien sisään.
Kaikki muuttui, kun rikas juutalainen, Moses Montefiore Englannista -
tuli Palestiinaan ja näki miten juutalaiset elivät -
ahdettuina muurien väliin.
Sairaudet, epähygienia ja ahtaus olivat vain osa ongelmista.
Viemäröintiä ei ollut, ja kadut olivat täynnä roskaa ja pölyä.
Kadut olivat niin kapeita, -
ettei kaksi kuormaa kantavaa aasia mahtunut ohittamaan toisiaan.
Moses Montefiore päätti lievittää juutalaisten kärsimyksiä -
rakentamalla muurien ulkopuolelle -
aivan uuden kaupunginosan, nimeltä Mishekenot Shaananim.
Se oli ensimmäinen asuinalue kaupungin muurien ulkopuolella.
Jerusalemilaisia pelotti muuttaa muurien ulkopuolelle -
ryöstelevien beduiinien vuoksi.
He tulivat tänne päivisin töihin, mutta hakeutuivat yöksi muurien suojaan.
Ennen pitkää kaupunginosan väljyys ja vapaus saivat voiton.
Jerusalemin uusi kaupunki sai näin alkunsa.
Montefiorin ensimmäistä kaupunginosaa seurasi pian toiset.
Juutalaiset alkoivat rakentaa niitä länsisuuntaan, -
kristityt etelään, Betlehemin suuntaan -
ja muslimit pohjoiseen, Ramallahin suuntaan.
Juutalaisalueet Mahane Yehuda, Mea Shearim ja Nachlaot -
nousivat kuin sienet sateella.
Vanhan kaupungin länsipuolella on tänään n. 60 juutalaislähiötä.
Pyhiinvaeltajien tullessa 1800-luvulla Jerusalemiin, -
täällä ei ollut hotelleja. Ristiretkien aikaan ja paljon myöhemminkin, -
Pyhän haudan kirkkoa käytettiin yöpymispaikkana.
Mutta vuonna 1858 valmistui Via Dolorosa -kadulle Austrian Hospice, -
joka toimi tuolloin parantolana ja majatalona.
Juutalaiset rakensivat kortteliinsa Vanhaankaupunkiin v. 1864 -
Hurvan synagogan raunioille -
suurenmoisen Beis Yaakov -synagogan, -
joka kohosi 24 metrin korkeuteen.
Valitettavasti v.1948, Jordanian arabit räjäyttivät sen taas.
Nykyinen, edellisen raunioille rakennettu Hurva-synagoga, -
sai nykyisen ulkoasunsa v. 2010.
Israelia kiertäessä näemme, miten rakennetaan uusia kaupunkeja, -
moottoriteitä, infraa, puistoja, ja Jerusalemissa kaupunginosia, -
huolimatta maailman mielipiteestä ja poliittisesta paineesta.
Kiivaasta rakentamisesta huolimatta kysyntä ylittää reilusti tarjonnan.
Jerusalem on nyt suuren ongelman edessä. Väestö kasvaa nopeasti, -
mutta elintila uusia alueita varten on loppumassa.
Uusien kaupunginosien rakentaminen Israeliin -
on yksi ulkomaailman rankimmista arvostelun kohteista.
Jerusalemissa eletään tänään mielipiteiltä jakautuneina.
Rajat kulkevat joko päättyneiden sotien rintamalinjoja pitkin, -
tai siinä, minne Palestiinan valtio pitäisi joskus muodostaa.
He itse ovat kieltäytyneet omasta valtiosta Israelin rinnalla.
Heidän kantansa on: "Kaikki tai ei mitään".
Suomennos: Irene Tarkka