Tere, see olen mina: kes on Simon Ådahl?
Sa ei saa nii öelda! - Mis vahet seal on?
Ja Örjan Armgren.
Meie olemegi need kaks naabrit.
Miks tegime selle saatesarja?
See on sinu inspireerimiseks, et sa oleksid natuke julgem,
tuleksid kastist välja ja näiteks tunnistaksid kellelegi argipäevas.
Seekordne osa on andestusest, leppimisest ja suhtest Jeesusega.
Elus võib ette tulla igasugu ebameeldivaid olukordi,
mis võivad anda põhjust andestamatuseks ja leppimatuseks.
Jeesus võib meid sellest vabastada.
KAKS NAABRIT
Ütlesin Jumalale: "Sa ei mõtle seda ometi tõsiselt?
Tahad tõesti, et helistaksin võhivõõrale inimesele
ja ütleksin, et tõstad ta prügimäelt üles?"
See ei ole ju normaalne!"
See oli nagu must rullkardin, mis tõmmati ette
ja ma mõtlesin, et ma ei tee seda,
sest piisab sellest, et annan andeks.
Tere, siin elan mina
oma naise, noorema tütre ja kahe pärsia kassiga.
Tulge edasi.
See siin on Malva.
Ta on 9-aastane.
Tema väljas ei käi.
Ta on meil kodune tšempion, üks minu lapsukestest.
Siin kirjutan oma laule ja salvestan, kirjutan raamatuid,
tegelen kaugõppe ja muuga, millega olen seotud.
Simon on 62a mees, päästetud.
Ristitud sain 11-aastaselt.
Kasvasin üles vabakoguduses
ja seal hakkasin ka muusikaga tegelema.
Juba 1968 andsime venna Frankiga välja esimese plaadi.
Muusika osa minu elus kasvas ja 1978 lõime bändi Edin-Ådahl.
See kuulutus on seotud paljude mälestustega,
sest mängisime bändiga ühes prantsuse mägikülas.
Kogu küla tuli kohale, aga kui ütlesime,
et oleme kristlased, hakkasid kõik karjuma,
sest nad vihkasid sealset katoliku kirikut.
Kui selgitasime, et usume Jeesust, mitte mingit religiooni,
pöördus kõik ja kogu küla tuli hoopis meiega kaasa.
Algul tundus, et läheb löömaks, aga tuli hoopis hea kontsert.
22. oktoober 1990 tõusis me laul kristliku raadio edetabeli tippu,
see oli "Taevas mu hinges", mille üle oleme üsna uhked.
Kunagi arvasin, et saan Londonis rokktäheks.
Tegime selle plaadi aga seda ei antudki välja.
Pop- ja rokkmuusikal polnud sel ajal lihtne kogudusse tulla.
Eriti vanemalt põlvkonnalt tuli uskumatuid kommentaare.
Küll olime saatanast ja sellised ning teistsugused
kuigi asi oli põlvkondade vahetuses ning muusikalises maitses.
Aastad läksid, abiellusin ja meile sündisid lapsed.
1995 lagunes mu esimene abielu ning meie teed läksid lahku.
Tundsin Jumala vastu sellist kibedust.
Arvasin, et ma ei ole seda ära teeninud ja Ta võinuks aidata.
Tulid meelde kõik noorpõlves kuuldud sõimusõnad,
kuidas kristlased mind kõik need aastad kohtlesid.
Meenus kõik see kurjustamine, et me rokki mängisime,
ja õelate inimeste südametus, mida me koguduses kohtasime.
Muutusin nii kibedaks, nii kohutavalt kibedaks,
et lubasin mitte iial enam oma jalga kogudusse tõsta.
Kevad on tulekul.
See siin on osa meie tööpõllust.
See auto kuulub evangeeliumifondile.
Mina enam autosid ei rendi, kogudus teeb seda
ja nii läheb kogu raha Rootsi evangeliseerimisse.
Meil on seega õnnistatud rendiauto.
Natuke üle 10 aasta tagasi läksin ühel ööl magama
ja tahtsin uinuda, kui nägin vilkuvat punast tuld.
Väga raske oli uinuda, see oli kui vilkuv valgusfoorituli.
Äkki kuulsin nime Tommy Lenberg.
Ütlesin, et mina talle ei helista.
"Helistad küll," ütles Isand.
"Ei," ütlesin mina. "Helistad," ütles Isand.
"Miks ma talle peaks helistama?"
"Ütle talle, et Ma tõstan ta prügimäelt üles."
Ütlesin Jumalale: "Sa ei mõtle seda ometi tõsiselt?
Tahad tõesti, et helistaksin võhivõõrale inimesele
ja ütleksin, et Sa tõstad ta prügimäelt üles?
See ei ole ju normaalne!"
Ärkasin järgmisel hommikul ja kuulsin Isanda häält ütlemas:
"Helista Tommyle."
Viimaks andsin alla ja ütlesin, et hea küll, ma helistan.
Helistasingi ja vastu võttis keegi naine nimega Grete.
Küsisin, on ta kodus.
Ei, ta ei olnud kodus.
Ütlesin: "Muide, kuna me juba räägime,
on Isandal sulle ka tervitus ja Ta ütleb, et see kõne
on sulle märgiks, et su palveid on kuuldud."
Ta hüüdis: "Tänu, Jeesus!"
Tuli välja, et ta oli aastaid palunud märki,
et Jumal kuuleb tema palveid.
Küsisin, kus on Tommy.
"Ta on autotöökojas."
Sõitsime sellest just mööda.
"Ta on seal müügimees."
"Kas ma saan tema numbri?"
Helistasingi töökotta, see oli neljapäeva hommik.
Tere, Tommy. - Tere-tere.
Kuidas käsi käib? - Hästi, palju tegemist.
Helistasin ühel hommikul su töökotta.
Mida sa sellest päevast mäletad?
Pean tagasi minema kolmapäeva, kui käisin siin lähedal jalutamas
ja aiamaade vahel möödusin ühest prügihunnikust.
Hakkasin hunnikuga rääkima, mida ma muidu kunagi ei tee.
Ütlesin, et siin prügihunnikus laman mina koos paljude teistega.
Mõned on sinna visatud, teised on sinna ise roninud.
Ütlesin Jumalale: "Kui mind siit hunnikust üles tõstad,
kogun inimesed restorani, sest kirikusse nad minna ei taha."
Tundsin ju ise nii, sest mul oli saanud sellest villand.
Seisid seal prügihunniku juures.
Jah, seisin ja rääkisin ning läksin siis edasi
ja ütlesin: "Hea küll, Jumal, annan sulle veel ühe võimaluse."
Kui on nii, et keegi prohveteerib, keegi, kes mind teab.
Vaatasin kähku ringi, kuskil polnud hingelistki.
Mõtlesin: "Hea küll, annan Sulle võimaluse.
Kinnita, kui see on see, mis Sa tahad, siis olgu nii."
Sellega asi lõppes ja läksin tagasi töökotta.
Seejärel helistasin mina ja ütlesin: "Olen Simon Ådahl."
Kuulen: "Tere, Simon Ådahl, kas tahad Mersut osta?"
"Kindlasti mitte," ütlesin mina, kuid nii ütleb Isand:
"Ma tõstan sind üles prügihunnikult ja see sau, mis su käest löödi,
selle Ma annan tagasi ja käid kaitstud rada ega pea enam kartma.
Kogud kokku haavatud talled ja pekstud lambad," ütleb Isand.
Peale seda oli telefonis vaikus ja kuulen, et Tommy ahmib õhku.
Arvasin et ta sai infarkti.
Ei, mina arvasin, et tahad autot osta.
Sina ütlesid, et sul on Isandalt sõnum.
Mõtlesin, et mis see nüüd on.
Noh, lasku siis tulla.
Olen igasugust näinud.
Kui sa ütlesid: "Ma tõstan sind üles prügihunnikult,"
ma ei suutnud seda uskuda, pidin peaaegu minestama.
Rääkisid, et see käest rebitud saua annab Jumal tagasi.
Seda oli korraga liiga palju.
Ütlesin sulle, et ootaksid hetke.
Läksin toetasin end vastu autot ja hoidsin kahe käega pead kinni.
Siis otsustasin istuda,
sest tundus nagu oleks veresuhkur äkki kukkunud.
Möödus seega natuke aega. - Jah, meil olid palvekoosolekud.
Nüüd on neid kohtumisi peetud juba 10 aastat!
Ja see Jesustreff on levinud ka Soome ja üle kogu Rootsi.
Oleme olnud väga paljudes paikades, nii nagu teiegi.
Ja hea on ju see, et tegu pole mingi uue kogudusega
vaid see täiendab olemasolevaid kohalikke kogudusi.
See pole uue liikumise ehitamine vaid lihtne uks mittekristlastele.
Mõtle, kui paljud on saanud siin päästetud.
See siin on restoran Salt&Peppar, kus meil on Gävle Jesustreff'id.
Kui sina veel ei usu, oled ka siia teretulnud.
Oleme näinud, kuidas inimesed, kes ütlevad, et nad ei usu Jumalat,
on siin Jesustreffidel kohtunud Jeesusega
ning leidnud isikliku suhte Temaga.
Olin aastaid väga kibestunud ning elasin üksi
ja arvasin et elu on peale lahutust läbi.
Olin usust täielikult eemaldunud ega tahtnud kirikust kuuldagi.
Hakkasin linna baarides käima
aga Jumal näitas üsna ruttu, et Ta tuleb minuga kaasa.
Niipea, kui sisse astusin,
tuli keegi, kes tahtis, et palvetaksin tema eest.
Küsisin endalt, mida üldse tegin kõik need aastad koguduses?
Kui olin noor, siis tädid palusid: "Saada inimesi, et nad kuuleksid."
See oli kummaline palve.
Miks mitte paluda: "Saada mind, et nad kuuleksid?"
Kas see pole mitte parem palve?
Mõtlesin, miks me pole kunagi baarides käinud.
Seal ju inimesed just ongi.
Mõtlesin, et tahaks enda kõrvale naist
aga ma ei taha kedagi, kes on usus,
sest ma ei talu ühtki religioosset daami.
Ühel õhtul olin nii vihane ja läksin kõrtsist koju,
võtsin Piibli ja ütlesin: "Ok, käid kogu aeg minuga kaasas,
kuigi ma ei taha, aga ma tahan leida naist!"
Viskasin piibli vastu seina.
Järgmisel õhtul kohtasin Mariat.
Helistasin talle ja ütlesin, et kohtusime just äsja.
Helistasin ju kohe samal õhtul.
Maria oli üsna ehmunud aga mul ei olnud midagi kaotada.
Olin jah ehmunud,
sest midagi sellist polnud varem mulle juhtunud.
See oli midagi uut ja äratas minus huvi
aga samal ajal ma natuke pelgasin ka
ja mõtlesin, miks tal on nii tuli takus.
Olin nõus sinuga kohtuma. - Viisin ta läänimuuseumi.
Käisime terve muuseumi läbi.
Ma ei teadnud, mida õieti teha ning tundsin end üsna abituna.
Ühel päeval ütles ta: "Kuulsin sõpradelt, et oled kristlane."
"Ma kunagi olin," vastasin talle.
"Tead, kristlik usk on nagu külmetus, mis läheb üle."
Kõige nende sündmuste keskel läksin ma ühe inimesega riidu.
Tüli oli nii suur, et ma hakkasin teda vihkama.
Ma polnud kunagi varem kedagi vihanud
ja võin öelda, et vihkamine on midagi kohutavalt petlikku.
Kirjeldan seda kui musta sametit, mida on pehme ja mõnus silitada.
Kui elada enesehaletsuses,
siis on vihkamine selles kõiges täiuslik kaaslane.
Igatahes oli tüli nii suur, et asi läks kohtusse
Kuigi jäin kohtuga rahule, ei kadunud vihkamine.
Ütlesin Jumalale,
et kui tahad mind tagasi, siis korista see mees ära,
las kaob Korpilombolosse või kuhugi, kus mind ei ole.
See kestis kaua aega, kuni Tenerifel juhtus ime.
Enne kui kohtusin Jeesusega, kandsin aastaid andestamatust.
See inimene oli jätnud mulle lapsena sügavad hingehaavad.
Olin täis kibedust ja vihkamist ning tundsin,
et mul on õigus nii tunda, sest see, mis juhtus, oli vale.
Kui kohtasin Jeesust, mõistsin, et taevane Isa
andestas mulle kõik selle, mis mina olin valesti teinud,
Mulle tuli mõte, et ma ei saa ju kehvem olla
vaid ma pean ka suutma andestada.
Ütlesin Jeesusele, et otsustan sellele inimesele andestada.
Uskusin, et sellest piisab, et andestan Isa ees.
Kui kohtusin Simoniga, palvetasime teineteise pere eest.
Ühel õhtul olime Simoni juures
ning palvetasime koos ja see oli puhas rõõm.
Kuid siis sai Simon Isandalt sõna ja see puudutas just seda inimest.
Mõtlesin, et ei, Jeesus, ära räägi sellest,
sest Simonil polnud aimugi mu taustast ega kannatustest.
Arvasin, et piisab, kui andestan palves.
Jumal tahtis enamat.
Tõusin püsti ja ütlesin, et lähen koju, sest kogu rõõm on läinud.
Simon üllatus, miks ära lähen.
Ütlesin, et mulle aitab.
See oli nagu must rullkardin, mis tõmmati alla.
Mõtlesin, et seda ma ei tee,
sest Isand tahtis, et võtaksin selle mehega ühendust.
Mõtlesin, et seda ma ei tee, sest olen palves andestanud.
Jeesus ei jätnud mind rahule
vaid kogu tee koju ütles: "Helista talle."
Mina keeldusin.
Viimaks andsin alla
ning läksin allkorrusele, võtsin telefoni ja helistasin.
Rääkisin talle, et järgin Jeesust
ning helistan, et öelda, et olen päästetud
ja tahan andeks paluda kõik, milles olen ta vastu eksinud,
samas andestan kõik, mis tema mulle tegi.
Alles seal toimus lepitus.
Mõni kuu hiljem külastasin teda,
embasin teda ja peegeldasin armastust.
See oli suguvõsale suureks tunnistuseks.
Nad teadsid, kui palju valu olin endas kandnud.
Nii et ma tean, milline vägi on andestuses.
Nägin, kui puhtaks kõik sai, kui otsustasin andestada
ja järgida Isanda juhatust ning võtta selle mehega ühendust.
Tulemus oli leppimine.
Andestus on värav, mis viib ellu Püha Vaimuga.
Paljud kristlased elavad andestamatuses ja leppimatuses.
Samal ajal nad ütlevad, et tahavad Isandat paremini tunda
ja liikuda vaimuandides, kuid nii see ei toimi.
Sõitsime Mariaga Kreekasse, et seal kihluda.
Olime otsustanud abielluda.
Ühe mehe kohta me tundsime mõlemad,
et parem oleks, kui teda ei oleks.
See oli ju ainus, millest me üldse rääkisime.
Rääkisime ainult sellest mehest.
Samal ajal olin nii hirmul, et ei tahtnud linnagi sõita,
sest kartsin nii väga temaga kokku juhtuda.
See sõi meid seestpoolt. - Jah, muust me ei rääkinudki.
Ütlesin, et ma ei taha Gävles jõule tähistada.
Tahtsin sõita välismaale, et saada sellest kõigest eemale.
Võrratu oli tähistada Tenerifel jõule ja unustada kõik.
Ühel õhtul läksime magama ja ma uinusin kohe nagu kott.
Täpselt kell kolm öösel kisas Maria: "Meie toas on üks mees!"
Ta oli täiesti paanikas.
Ärkasin sügavast unest ja olin sekundi pealt täiesti selge.
Kargasin kaitseseisundis voodist välja, sest uskusin,
et see mees oli meile järgnenud ning tema ka seisis seal.
Kargasin üles ja vehklesin pimeduses,
tormasin esikusse, panin tuled põlema,
vaatasin tualetti, terrassile, garderoobi, voodi alla,
kuid mingit meest ei olnud.
Ma ei olnud jõudnud veel magama jäädagi,
kui ta lihtsalt seisis seal voodi ääres.
Olin surmani kohkunud.
Ma ei oska teda kirjeldada.
Tean ainult, et see oli mees ja ta ütles mulle:
"Mina olen Matteus.
Ärata oma mees ja ütle talle, et ta loeks minu raamatut."
Mõtlesin, et kas olen hulluks läinud või mis see on.
Ta oli öelnud, et ei tea piiblist midagi.
Sa polnud ju leeriski käinud.
Ei, ma ei olnud leeritatud ega kasvanud üles kristlikus kodus.
Imestasin, kust ta selle võttis, sest ta ei saanud seda välja mõelda.
Ma ei saanud mitte midagi aru, mis seal hotellitoas oli juhtunud.
Miks ma pidin äkki Matteuse evangeeliumi lugema?
Kas seal on mingi salakood?
Mõtle, kui loen üle ühe lause ja leian mingi uue sõnumi,
Nagu Da Vinci koodi või midagi sellist!
Meie hotellitoas ei olnud Piiblit.
Kui koju jõudsime, sööstsin Matteuse evangeeliumini.
Lugesin ja lugesin,
proovisin lugeda üle ühe lause, et leida mingit mustrit.
Iga lehega läks nii palju aega,
sest ma püüdsin näha mingeid kombinatsioone,
kus oleks kirjas mingi salasõnum.
Jõudsin salmini Matteuse 5:44.
Ma lausa plahvatasin vihast.
Vihastasin nii meeletult,
et seal seisis: "Armastage oma vaenlasi
ja palvetage nende eest, kes teid taga kiusavad."
Lõin Piibli kinni ja karjusin:
"Järgmine kord saada Paulus, võib-olla ma siis kuulan!
Ma peaks seda idiooti õnnistama?"
Mõtlesin, et vähemalt teen proovi.
Äkki oli sellel ilmutusel seal hotellis mingi mõte.
Ütlesin: "Hea Jumal, õnnista seda meest."
Ise mõtlesin: seda idiooti.
Õnnista ta tervist!
Loodan et ta sureb.
Õnnista ta finantse.
Loodan, et läheb pankrotti.
Õnnista ta tööd.
Loodan, et ta jääb töötuks.
See oli võitlus vaimu ja liha vahel.
Ma sundisin end õnnistama, kuigi mul sees kõik kisendas.
See oli nagu võtta mingit kibedat arstirohtu.
See oli rohi mu hingele, sest kolme kuu pärast.
Palusin üks minut päevas ja hakkasin öeldut ka mõtlema.
Palvetasin: "Hea Jumal, õnnista seda meest.
Jah, tee seda tõesti!
Õnnista ta tervist.
Olgu tal rikkalik elu."
Ma tundsin, et mu viha oli kadunud.
Viie kuu järel, minut päevas kohtasin seda meest linnas.
Ta värises ja mõtlesin et mis tal on viga.
Ta seisis ja värises.
Nägin, et ta nutab.
Ta tuli minu juurde ja võttis mul ümbert kinni.
See hetk muutis minu jaoks kõik.
See toimis ja ma sain kibedusest vabaks.
Kui ma teda embasin, kuulsin end ütlevat:
"Tahaksin sind meile lõunale kutsuda."
Ise imestasin, mida küll ütlen.
Kuidas seda Mariale seletan?
Mäletan nii hästi, kui tulin linnast koju,
seisis seljaga mu poole ning kooris kartuleid.
"Tead see mees, keda mõlemad nii väga vihkasime?
Ma kohtasin teda linnas ja me leppisime ära.
Ja tead, mis ma veel tegin?"
"Ei," ütles tema.
Tema üllatus kasvas aste-astmelt.
"Ma õnnistasin teda, üks minut päevas, 5 kuud."
Ta hüüatas: "Mis? Miks sa ometi õnnistasid teda?"
Seejärel istus ta toolile ja ütles: "Usun, et pean saama päästetud."
Sel hetkel läksid minul korgid läbi.
Ma ei tahtnud ju seda!
Tundsin, et olen olukorra üle kontrolli kaotamas.
Ma ei tahtnud päästetud naist,
kes tahaks, et me hakkaks jälle koguduse vahet jooksma.
See ei tulnud kõne allagi.
Ütlesin: "Ei, sul pole vaja päästetud saada, palun, ei."
Mõni päev hiljem tuleb ta ja ütleb, et on nüüd päästetud.
Ühtäkki on mul vaimuannid.
Ma polnud seda palunud!
Isanda Vaim tuli
ühel õhtul minu üle ja küsis: "Kas sa armastad Mind?"
Ja mina ütlesin: "Ei."
"Ei, ma ei armasta, sest tahad, et ma armastaks Sind üle kõige.
Seda ma ju ei tee.
Armastan Mariat, lapsi, jalgpalli
ja sina oled alles kuskil viiendal kohal või nii."
Isand ütles: "Aga võid otsustada Mind armastada,
nii nagu sa otsustasid andestada sellele mehele."
Tõusin ja ütlesin: "Hästi, Isa, ma otsustan sind armastada."
Ma ei tundnud mitte midagi.
Mul oli varem inimestega raske.
Äkki tundsin igatsust, et nad saaksid päästetud.
Seda polnud kunagi varem olnud.
Ma ei saanud enam linnagi minna, sest nutsin, kui nägin inimesi.
Kuulsin Isandat ütlemas:
"Kas näed seda naist, kes autost möödub?
Ta ei tea, et Ma olemaski olen."
Nii et ma otsustasin andestada ja otsustasin Isandat armastada.
Kolmandaks otsustasin lõpetada iseenda eest palvetamise,
sest nii palvetasin ma siis, kui olin allveelaevakristlane."
"Hea Jumal, õnnista mind, mind ja mind,
mu raha-asju, mu lapsi ja mind, mind, mind
ning mu sugulasi ja mind, mind."
Kui hakkasin inimesi teenima, ilma, et võidaksin ise sellest midagi
või saamata sellest ise kasu, tulid vaimuannid esile,
sest alles siis oli neist kasu, kuna olin valmis teenima teisi.
1. augustil 2007 astusin täisajaga teenistusse,
et evangelistina Rootsit teenida.
Ma pole veel lõpetanud.
Saan aru, kui mõtled seda saadet nähes:
"Kuidas mina saaksin kristlaseks?
Kuidas saada suhet Jeesusega, millest nad räägivad?"
See ei olegi nii raske.
Võid seda teha sealsamas kus oled.
Vahel aitan ma paluda üleandmispalvet nendega,
kes igatsevad seda suhet Jeesusega.
See võib kõlada nii: "Jeesus, ma tulen su juurde,
sest tahan isiklikult sind tundma õppida.
Usun, et oled Jumala Poeg ja surid minu pattude eest.
Tunnistan üles kõik oma vead, andesta mulle kõik
eksimused ja vead, mida olen elus teinud.
Puhasta mind kõigist mu pattudest.
Palun võta nüüd mu elu ja saa minu Isandaks.
Jeesus, ma tänan, et oled mu vastu võtnud.
Aitäh, et võin nüüd olla Sinu laps.
Tänu risti eest.
Luba mul tunda Sinu armastust ja aita mul elada Sinule."
See võis ju tunduda pikk, kuid sa võid öelda ka lihtsalt:
"Jeesus, ma annan lihtsalt alla. Tule mu ellu ja ole mu Isand."
Kõndisin su kõrval palju pikki aastaid
Olin valguseks su teel ja tuul su juustes
Olin seal, kui olid väike
Olid laps mu käe kõrval
Mu süda lausa murdub, mõeldes möödunud ajale
Ahastasid mures ja nutsid hädades
Öösiti olid ärkvel, pidades Mind surnuks
Olin alati sinu kõrval, su ligilähedal
Kandsin sind alatihti
Rohkem, kui iial teada saad
Mu sõnad on elu, sa oled Mu laps
Iial ei jäta Ma sind
Mu sõnad on elu
Sa oled Mu laps
Iial ei jäta Ma sind
Käin sinuga kogu tee, su viimse hetkeni
Kui uinud igavesti, äratan su üles taas
Oled Mulle ligi, pühin kõik su pisarad
Aega seal ei ole, pole päevi, aastaid
Mu sõnad on elu
Sa oled Mu laps
Iial ei jäta Ma sind
Mu sõnad on elu
Sa oled Mu laps
Iial ei jäta Ma sind
Mu sõnad on elu
Sa oled Mu laps
Iial ei jäta Ma sind
Mu sõnad on elu
Sa oled Mu laps
Iial ei jäta Ma sind
See oli osa "Andestus ja leppimine."
See sõnum on väga tähtis.
Näeme meie maa kogudustes,
et rahval on vaja seda kuulda, sest see on tee ja võti vabadusse.
Järgmises osas räägime, mis vahe on religioonil ja suhtel.
Tõlge: Riina Aasa