Hei, olemme Simon Ådahl ja Örjan Armgren. Olemme naapureita.
Miksi teemme tämän sarjan? - En minä vaan tiedä.
Toivottavasti sarja innostaa sinua katsojana uskaltamaan enemmän.
Ehkä se innostaa sinua todistamaan uskostasi arkipäivässä.
Keitä tapaamme ensimmäisessä jaksossa? - Annikan ja Marlenen.
He kertovat, miten saivat elämäänsä profeetallisen sanan Jeesukselta.
Kerromme myös, miten me tapasimme.
KAKSI NAAPURIA
Aluksi olin uskonnollinen.
Kun Jeesus kohtasi minut hän sanoi, että lopeta tuo. Se on uskonnollista.
Mikä teki minusta anonyymin uskovan oli se, koska minulla oli ihmispelkoa.
Pelko, että minua pidetään idioottina.
KAKSI NAAPURIA.
Katsotaanpa nyt mihin ajetaan...
Oli aika, jolloin ajoin Gävlessä taksia.
Jumala kyllästyi minuun ja tahtoi, että hankin taksikortin.
Monesti taksia ajaessani sain rukoilla ihmisten puolesta.
Se tapahtui yleensä pitkillä matkoilla.
Pyhä Henki johdatti juuri määrätyn henkilön ajamaani taksiin.
Sain antaa ihmisille profeetallisia viestejä.
Öjan Armgren on naapurini.
Minulle oli suuri yllätys, -
että kaikkien näiden vuosien jälkeen, jolloin näimme lähes joka arkipäivä -
päiväkodissa ja yhtäkkiä tapaamme Pelastusarmeijan kellarikerroksessa.
Nähdessäni hänet siellä, en uskonut sen olevan totta ja mietin -
onko hän tuomassa äitiään tänne välipalalle vai mitä?
Vai onko hän väärässä paikassa? Hänen täytyy olla juovuksissa.
Hän ravaa pelastusarmeijalla, mutta miksi?
Menin hänen luokseen, ja kysyin mitä hän tekee siellä?
Hän näytti hyvin onnelliselta, -
ja kertoi tulleensa uskoon.
En ollut uskoa eikä hän mielestäni ollut sellainen, joka tulisi uskoon.
Siinä hän on ja sanoo pelastuneensa. En vain ollut itse todistanut hänelle.
Terve! Menikö matka hyvin? No niin asun täällä...
Bohus läänin eteläosassa. Nimeni on Örjan Armgren.
Pelastuin vuonna 2005.
Asiat menivät niin, että olimme kutsuneet pastorin kotikäynnille.
Hän kertoi minulle Jeesuksesta ja johdatti minut.
Hän kertoi Golgatan rististä ja mitä Jeesus on tehnyt ihmisten puolesta -
että Jeesus kuoli syntiemme tähden.
Sanoin, että olisi hienoa, jos voisin uskoa tuon -
mutta minun itseni tulee kokea, että se on totta.
Silloin hän sanoi: "Hienoa, uskalla vain avata sydämesi!"
Istuin tuolla sohvalla ja pastori laittoi kätensä päälleni, -
ja pyysi minua toistamaan rukouksen.
Rukoiltuani ja noustuani ylös halasin Ovea -
en vain tiennyt toimiiko se vai ei?
Mutta halatessani Ovea ja kiittäessäni rukouksesta, -
vaimoni sanoi, että hänkin tahtoo vastaanottaa Jeesuksen.
Ihmetellessäni asiaa vaimo vastasi, ettei tahdo minun menevän -
taivaaseen ilman häntä. Aloin miettiä koinko jotain rukouksessa.
Koin lämpimän virran menevän lävitseni.
Rukoillessani tunsin myös saman- aikaisesti otsallani olevan käden, -
joka nosti rukoillessani päätäni ylös. En nähnyt kättä, mutta tunsin sen.
Se oli mielestäni outoa.
Vaimoni rukoiltua, kysyin kokiko hän mitään.
"Kyllä, tunsin lämpimän virran."
Jaha, oliko jotain muuta. "Jotain vielä oudompaa -
minä tunsin otsallani käden, joka nosti päätäni ylös."
Sanoin Helenille, että olemme kokeneet samaa.
Ajattelin, olisiko tässä jotain.
Etenimme pienin askelin rukoillen. Emme oikeastaan tienneet -
miten rukoilla mutta kyse on sydämen rukouksesta.
Ei tarvita hienoja sanoja, vaan sydämen puhetta Jeesukselle.
Rukoilimme asioita, joissa oli sydän mukana ja saimme vastauksia.
Silloin ymmärtää, että tämä on todellista.
Terve kaveri! - Terve! Tervetuloa. - Kiitos, kiitos.
Kuulin, että eilen oli voimallista. - Kyllä oli tosi mukavaa.
Kerroin, että olisi ns. kyselytunti.
Todistin, ja sitten sai esittää kysymyksiä.
Oli voimallista ja lopuksi eräs nainen pelastui. - Kiitos Jeesus!
Seuraavalla sekunnilla hän yllätti ja kysyi: -
"Olen pelastunut ja tiedätkö mitä?"
"Jeesus on parasta, mitä sinulle voi tapahtua."
Minua hävetti, että olin ollut "sukellusvenekristitty." Selitän asian.
Sanoin: "Olen pelastunut, ja uskon Jeesukseen."
Örjan ihmetteli, että olenko?
"Sukellusvenekristitty" on olla tavanomainen kristitty, -
joka olin monia vuosia.
Kävin kirkossa sunnuntaisin, mutta loppuviikon tein muuta.
Tavanomainen kristitty toimii näin.
Hän käy kirkossa kerran viikossa, ja on loppuviikon täysin anonyymi.
Käydään kirkossa vain velvollisuudesta.
Kun tapasin Örjanin Pelastusarmeijan kellarikerroksessa, -
tunsin, että minun tulee tulla ulos kaapista.
Aloin pohtia, miksi uskonelämäni oli anonyymiä.
Syynä oli ihmispelko. Pelkäsin, että minua pidetään idioottina.
Mutta te katsojat, tiedättekö mitä?
On valtava helpotus olla tämä "idiootti".
On vapauttavaa olla oma itsensä, ja astua esiin kristittynä.
Näen tällaisen "salaliittojutun", -
joksi he kutsuvat meitä karismaatikkoja, -
jotka uskomme Hengen lahjoihin jne.
Ollaan vääräoppisia mutta pahinta vääräoppisuutta -
on tämä lamauttava anonyymi kristillisyys.
Jos tahdomme nähdä muuttuneen maan, -
meidän tulee jättää "sukellusveneemme."
Jokaiselle on tehtävä.
Sain hakea vanhemman rouvan sairaalasta.
Hän oli ollut leikkauksessa.
Hän alkoi kertoa elämäntarinaansa. Hän oli tavannut miehen, -
joka ei ollut uskossa. Tästä oli vuosia.
He olivat menneet naimisiin, -
ja sen johdosta hänet oli heitetty ulos seurakunnasta -
koska mies ei ollut uskossa. Sain tuoda hänelle profeetallisen sanan, -
että Jumala ei ollut koskaan hylännyt häntä, -
vaan hän on Jumalan rakas tytär.
Sain rukoilla hänen puolestaan. Hän itki ja oli kiitollinen.
Heti rukoiltuani tuli soitto ja jouduin taas ajoon.
Herra oli suunnitellut kohtaamisen.
Sitten menemme Annikan luo.
Hauska nähdä! - Samoin!
Tulemme mielellämme käymään.
Miten menee? - Hyvin menee.
Olet päiväkotiäiti. Siellä me Simonin kanssa tapasimme.
Siellä kävi myös Lukas, Annikan poika kuten minunkin poikani.
He leikkivät paljon yhdessä, ja pelasivat jalkapalloa.
Poikani oli Annikan luona, ja leikki hänen poikansa kanssa.
Laitoimme ruokaa ja pyöräilin hakemaan poikaa syömään.
Tullessani Annika joi kahvia ulkona.
Hän kysyi, ottaisinko kahvia ennen kuin ajan takaisin.
Ajattelin, että totta kai voin ottaa.
Olin aina ollut etsijä -
tehnyt kaikenlaista, tutkinut horoskooppeja jne.
Tiesin, että on jotakin enemmän, kuin mitä voimme nähdä ja kuulla -
ja olin mukana ns. kulteissa.
Se oli raskasta aikaa elämässäni.
Luulin, että ne vastaisivat kysymyksiini.
Niin ei käynyt. Ensin se oli jännittävää, mutta sitten raskasta.
Sitten tapasin Örjanin. Tunsin hänet poikani kautta.
Hän tuli luokseni sinä iltana -
kesällä elokuussa.
Hän alkoi puhua Jeesuksesta. Minusta se oli tosi rasittavaa.
Hienoa, että tämä taulu on seinällä.
Se on kuin osa historiaa.
Alkusysäys voisi sanoa.
Sain taulun isoäidiltäni vuonna 1971.
Näin lukee takapuolella.
Se roikkui huoneeni seinällä.
Rakastin taulua jo lapsena.
Isoäitini kuunteli ylistyslauluja, ja minäkin kuuntelin mukana.
Isoäitini merkitsi minulle paljon.
Tulen tunteelliseksi...
Kun juttelimme silloin, Jeesus puhui minulle Annikasta.
Kysyin: "Onko sinulla uskova isoäiti?"
Annika ponnahti ylös kahvikupin kanssa ja katsoi minua.
"On, mutta miten sinä tiedät sen?"
"Jeesus kertoi minulle sinusta tässä jutellessamme."
"Isoäitisi opetti sinulle iltarukouksen, vai mitä?"
Annika oli vielä enemmän ihmeissään, että miten voin tietää.
"Jeesus kertoi minulle."
"Isoäitisi antoi sinulle taulun, joka oli huoneessasi, eikö?"
"Taulussa on enkeli, joka suojelee sillan yli meneviä lapsia."
Annikan silmät laajenivat, ja hän ihmetteli miten voin tietää.
"Jeesus on kanssani ja hän on puhunut minulle sinusta."
"Tiedätkö, miksi Jeesus puhuu sinulle tänään?" - "Ei en."
"Hän kaipaa sinua takaisin lapsuuden uskoon."
Sitten kerroin, että meidän on lähdettävä syömään, nähdään.
Hän näki myös, että olen lukenut iltarukouksen.
Minulla oli ollut lapsen usko. Polvistuin ja -
luin iltarukouksen. Se kosketti minua valtavasti.
Tulimme kotiin, otimme kengät pois, ja menimme keittiöön mutta -
Jeesus kehotti menemään takaisin, ja viemään Annikalle Raamatun.
Sanoin, että söisimme nyt ensin.
"Ei, sinun on vietävä Raamattu."
Sanoin vaimolleni Helenille, että minun pitää pyöräillä takaisin.
"Jeesus sanoi, että minun pitää viedä hänelle Raamattu."
Hän vastasi: "Okei!" Se oli ihan normaalia.
Ymmärsin, että minun tulee lukea Raamattua.
Aloin etsiä Raamattua.
En löytänyt ja soitin äidille. Hänkään ei tiennyt missä se on.
Sanoin: "Tarvitsen Raamattuni. Mistä löydän sen?"
"Mitä sinulle on tapahtunut?"
Juttelimme hetken, ja sitten soi ovikello.
Örjan seisoi siellä Raamattu kädessään, ja minä vain tuijotin.
Annika avasi oven, ja tuijotti vuoron perään Raamattua ja minua.
Sanoin, että Jeesus kehotti tulemaan takaisin ja tuomaan Raamatun.
"Tiedätkö mitä tein sillä aikaa, kun pyöräilit?"
Vastasin, ettei ole aavistustakaan.
"Lähdettyäsi aloin etsiä vanhaa rippikouluraamattuani."
"Mutta en löytänyt sitä."
"No, tässä on Raamattu. Jeesus halusi, että saat sen."
Hän sanoi "okei", ja sulki oven.
Minä vain koin...
Hän kertoi katumusrukouksesta.
Koin, että minun tulee antaa itseni Jeesukselle.
Istuin sohvalla ja luin syntisen rukouksen varmaankin 13 kertaa.
Kesti puolitoista vuotta, ennen kuin menin kasteelle.
Sinä aikana Herra teki minussa asioita.
Oi, miten liikutuin.
Tulla kotiin onnellisena.
Jumala on niin henkilökohtainen.
Hän on todella henkilökohtainen.
Koskaan ei tapahtunut mitään, kun olin anonyymi kristitty.
En ollut johtanut ketään ihmistä Jeesukselle, esimerkiksi.
Olin kuin tyhjäkäynnillä, odottaen vain jotain, ehkä kuolemaa.
Montakohan kertaa olen saanut profetoida taksikuskeille -
tai ravintoloissa.
Örjan on todistanut suoraan ravintoloiden henkilökunnalle.
Kerran saimme rukoilla koko ravintolan puolesta; -
myös asiakkaat halusivat esirukousta.
Ajatella, jos me kristityt veisimme evankeliumia ihmisille.
Kyse ei ole uskonnosta vaan rakkaussuhteesta Jumalan kanssa.
Silloin vaellat Jumalan kanssa päivittäin missä tahansa.
Jumalanpalvelus tai esirukouskokous voi tapahtua kaupungilla.
Olen tavannut satanisteja, ateisteja jne.
Sekä mopedisteja, mitä vain...
Heille puhun suoraan.
Silloin voit kertoa: "Jeesus tahtoo rakkaussuhteen kanssasi."
"Tällaiselta elämäsi näyttää."
Sitten kerron jotain esimerkiksi heidän lapsuudestaan.
Ja usein kuulen tämän kysymyksen: -
"Miten voit tietää sen, oletko meedio?" Kun kulkee Jeesuksen kanssa.
Minulla on tapana sanoa ihmisille, -
en usko "new ageen" vaan "old ageen", eli alkuperäiseen.
Kun he utelevat sanon, että se on suurin voima.
Taivaan Jumala voi tulla Jeesuksessa tykösi.
Näitä esimerkkejä on paljon.
Ollessani tapakristitty ja tavatessa ei kristityn -
yritin aina voittaa keskustelun. Olin oikeassa ja muut väärässä.
Kukaan ei pelastunut, olimme vain eri mieltä.
Yritin olla apologeetti, -
ja puolustin uskoa logiikan avulla.
Mutta olin enimmäkseen niin kuin tappeleva vuohi.
Tämä ohjelmasarja käsittelee arkipäivän suhdetta Jumalan kanssa.
Tapaamme monia ihmisiä, -
ja naapureita, joille olemme saaneet profetoida.
Heippa!
Tehdessämme tätä ohjelmasarjaa, -
oli luonnollista jutella myös muista tapaamistani naapureista, -
kuten Marlenesta ja Annikasta.
Oli selvää, että he ovat mukana ensimmäisessä jaksossa.
Tavattuamme Örjanin kanssa, -
vain muutama kuukausi siitä, kun näimme Pelastusarmeijalla, -
päätimme rukoilla luonani.
Örjan tuli luokseni.
Olimme juuri aloittamassa rukouksen, kun oveen koputettiin.
Marlene seisoi ulkona sateessa.
Hän itki, ja ihmettelin mitä on tapahtunut?
Hän tuli sisään ja melkein kirkui: -
"Meille tulee ero!"
Nimeni on Marlene ja työskentelen lähihoitajana.
Minulla oli lapsuuden usko.
Tämä oli kauan ennen kuin tapasin Simonin.
Tyttäreni sairastui -
vaikka en kerrokaan siitä sen enempää niin -
asioista johtuen rukoilin, että tyttäre- ni tila menisi parempaan suuntaan.
Rukoilin melko intensiivisesti.
Joka ilta rukoilin uskollisesti.
Sinä aikana menin naimisiin.
Mutta kun tyttäreni sairastui, keskityin enemmän häneen, -
ja etäännyimme mieheni kanssa.
Eräänä päivänä hän sitten sanoi tahtovansa erota.
Silloin tulin hyvin surulliseksi.
Olin luvannut Jumalan edessä rakastaa häntä aina.
Se teki hyvin kipeää...
Nyt alan itkeä... halusin vain päästä pois.
Menin kotiin ja sitten Simonon ja Marian luokse.
Marlene itki, ja annoin hänelle kahvikupin.
Tunsin, että nyt kristittynä on aika tulla ulos komerosta.
Marlenen tulisi tietää. Marlene itki; elämältä oli pudonnut pohja.
Sanoin: "Nyt rukoilen puolestasi."
Sillä olet rukoillut Jumalaa, että joku rukoilisi sinun ja tyttäresi puolesta.
Hän lopetti itkemisen -
ja vastasi, että on kuullut meidän olevan uskonnollisia: -
"Onpa outoa, yöllä rukoilin, että joku rukoilisi puolestamme."
Kerroin Marlenelle, että vaellan Jumalan kanssa.
"En usko uskontoon ylipäätään, en ole uskonnollinen."
Ennen kuin rukoilimme, näin asioita sisimmässäni.
Muistan sen ja näen juuri nyt selvästi ikään kuin filminä.
Se on värifilmi. Näen pikkutytön juoksemassa nurmikolla.
On aurinkoista, mutta tuulee.
Ei ole tyyntä mutta tyttö on niin onnellinen ja juoksee ympäriinsä -
ja pitelee narua.
Tyttö lennättää paperileijaa ja on niin onnellinen.
Koen, että Jumala tahtoo sinun olevan näin onnellinen.
Tyttö niityllä, josta Simon kertoi, olin minä.
Kysyin, että miten hän voi tietää?
Simon ei tiennytkään, vaan Jeesus tiesi.
Olen syntynyt Malmössä lähellä merta.
Juoksimme usein meren rannalla ja lennätimme leijaa.
Päästimme narua, niin että leija nousi ylös.
Sen sinä näit.
Örjan taas sanoi, että lempilauluni oli 'Valo pieni mulla on'.
Se oli todellakin lempilauluni. Kyyneleet vain vierivät.
Itken ilosta ja surusta.
Lopetettuaan itkemisen, hän sanoi: -
"Elämäni yksi parhaista jaksoista oli, kun olin 10-vuotias."
"Rakas isäni teki minulle paperilennokkeja."
"Olin onnellinen lennättäessäni niitä."
"Sinä ajanjaksona lempilauluni oli 'Valo pieni mulla on'."
"Nyt tiedän, että Jumala on todellinen."
Sain vastaanottaa Jeesuksen uudelleen.
Vaikka tein niin lapsena mutta en omakohtaisesti niin kuin aikuisena.
Avasin joskus Raamatun, ja luin vähän, -
mutta se oli siinä. Tänä päivänä luen eri tavalla.
Itselleni, ja varmasti myös sinulle, -
on tärkeää olla suhteessa Jeesuksen kanssa, -
ja puhua hänelle kuin parhaalle ystävälle, -
aivan kuin hän istuisi tässä nyt kanssasi.
Olet juuri katsonut ohjelmaa 'Kaksi naapuria'.
Sinulla ei ehkä ole suhdetta Jeesukseen, mutta haluaisit.
Voit rukoilla Jumalaa, ja sanoa perässäni näin: -
"Jumala, tulen eteesi. Tunnustan Jeesuksen Herrakseni." -
"Uskon, että Jeesus nousi kuolleista."
"Anna anteeksi syntini."
"Tulen tykösi Jeesus, ja annan sinulle koko elämäni."
"Annan sydämeni sinulle."
Jeesus kuulee tällaiset rukoukset, kun ne tulevat sydämestä.
Muista, että kyse on rakkaussuhteesta Jeesuksen kanssa.
"NYT OLET VAPAA"
Sanat ja sävel: Ronny Andesson, Örjan Armgren, Simon Ådahl.
Hän tuli vastaan rannalla, kuin lämmin kesätuuli.
Hänen äänensä oli kuin balsamia ja aurinkoa, joka hyväili poskiani.
Mikään ei ollut niin kuin ennen sanojen johdosta hän sanoi -
minulle...
Tule, johdatan sinua. Mutta se maksaa sinulle kaiken.
Jos tahdot, voit olla -
valona ja suolana.
Ainut, mitä pyydän, -
on rakkautesi -
minulle...
Nyt olet vapaa!
Nyt alkaa elämä kanssani.
Nyt olet vapaa!
Täysin uusi elämä kanssani!
Tule ja seuraa minua.
Tule ja seuraa minua...
Lähdin ja jätin kaiken.
Päivittäin kuuntelen sanojasi.
Hän, joka on rakkaus, -
rakastaa juuri sinua, -
ja minua...
Nyt olet vapaa!
Nyt alkaa elämä kanssani.
Nyt olet vapaa!
Täysin uusi elämä kanssani!
Tule ja seuraa minua.
Nyt olet vapaa!
Nyt olet vapaa seuraamaan minua.
Nyt olet vapaa!
Nyt olet vapaa, -
seuraamaan minua.
Nyt olet nähnyt ensimmäisen jakson sarjasta 'Kaksi naapuria'.
Minun, ja myös Örjanin toive on, että jotain tarttui sydämeesi.
Seuraavassa jaksossa käsittelemme anteeksiantoa ja sovitusta -
sekä anteeksiannossa olevaa voimaa.
Suomennos: Heidi Asikainen