AJAVAATLEJA Amir Tsarfati ja Jonathan Hessen
Shalom ja tere tulemast saatesse Ajavaatleja!
Olen Jonathan Hessen ja minuga on stuudios Amir Tsarfati.
Aitäh, et taas saates osaled.
Kas alustaksid palvega ja siis asume tänase teemadetulva juurde.
Isa, aitäh, et Sina valitsed kõike täielikult.
Nagu kirjutasid oma Sõnas, on aeg rahule ja aeg sõjale.
Igal asjal on aeg.
Me ei mõista kõike, kuid usaldame Sind,
et kui Sa midagi lubad, siis Sa kasutad seda parimal viisil.
Aitäh, et oled Alef ja tav, Alfa ja oomega, algus ja lõpp.
Miski pole Sinu eest varjatud ja miski ei üllata Sind.
Tunned inimeste südameid läbi ja lõhki.
Isa, palun, et selle saate ja meie vestluse kaudu
võiksid Sa tuua oma lastele julgustust,
lootust ja palju rõõmu
oma elus koos Sinuga lõpuaegadel.
Lõpuaegadel täname Sind Iisraeli Püha, Messias Jeesuse nimel.
Aamen.
Kas alustame julgustussõnaga?
See kuu on olnud väga tormiline.
Minu meelest on alati tähtis rõhutada,
et tähtsaim on olla lähedal Issandale ja Tema ligiolus,
ning teenida Teda.
Kõik ülejäänu on teisejärguline.
Rääkisin eelmine nädal ühe sõbraga.
Ja vestlesime varemgi ning ütlesin:
"Hakol ze hevel havalim". Kuningas Saalomoni sõnad.
Kõik on tühine, teisejärguline.
Saalomonil oli kõik,
kuid oma elu lõpus
tahtis ta õpetada oma lapsi.
Ta ütles, et kõik muu on tühine peale Jumala.
See on imeline. Õpetasin hiljuti Surnumere (The Dead Sea) kohta,
selle kohta, et surnud näevad.
Uues Testamendis räägitakse rikkast mehest ja Laatsarusest.
Mõlemad surevad. Rikas, kes polnud kunagi Jumalast hoolinud,
tahtis minna tagasi rääkima oma lastele ja perele,
et see, kuidas oma elu elad, on tähtis.
Surma järel ei saa midagi muuta. See on seotud sama teemaga.
Kas alustame mu lemmikuga, julgustava Psalmiga?
Psalm 23.
Loen heebrea keeles ja loe sina inglise keeles.
Seejärel läheme teiste tänaste teemade juurde.
See käib heebrea keeles nii:
"Taaveti laul. Issand on mu karjane, mul pole millestki puudust.
Haljale aasale paneb ta mind lebama, hingamisveele saadab ta mind;
tema kosutab mu hinge.
Ta juhib mind õiguse rööbastesse oma nime pärast.
Ka kui ma kõnniksin pimedas orus, ei karda ma kurja,
sest sina oled minuga;
su karjasekepp ja su sau, need trööstivad mind.
Sa katad mu ette laua mu vastaste silma all;
sa võiad mu pead õliga, mu karikas on pilgeni täis.
Ainult headus ja heldus järgivad mind kõik mu elupäevad
ja ma jään Issanda kotta eluajaks."
Kaunis.
Armastan eriti salmi,
mis on seotud varemöelduga.
"Ta juhib mind õiguse rööbastesse oma nime pärast."
Mitte meie pärast. Miks? Sest püüame sarnaneda Jeesusele.
Peegeldame Kristuse armastust
oma naabreile, sõpradele, keskkonnale.
Kui käime õigsuse rööbastes,
peegeldame õigust, mis pärineb Temalt.
Jeesus õpetas mäejutluses kasutama seda nii,
et kui inimesed näevad meid, tänavad nad meie Isa taevas.
Ei tasu au endale võtta. - Täpselt.
Nii, Iisraelis oli 11-päevane konflikt
muude asjade hulgas.
Nende 11 päeva ajal toimus ka rünnak
ühte teatud kohta Albu Kamali piirkonnas,
kui iraanlased püüdsid Gaza olukorra varjus
Süürias oma relvaarsenali suurendada.
Õnneks ei lähe kõik nii nagu nad soovivad.
Selle katse peatas tundmatu lennuk.
Samal ajal kui toimus konflikt,
tuli teisel teisipäeval
mehitamata droon,
millega oleks võidud teha rünnakuoperatsioone.
See tuli Süüriast või Iraagist.
Selle kohta pole täit kindlust.
See lendas läbi Jordaania õhuruumi ja püüdis Iisraeli tungida,
kuid edutult.
Näib, nagu Iraan püüaks mitmetes kohtades
Iisraeli rahu häirida.
Teiseks käivad Viinis samal ajal kõnelused.
Kõik viitab võimalusele, et näeme peagi kahjuks lepingut,
P5+1 maade ja Iraani vahel
Iraani tuumaprogrammi teemal.
On väga tähtis rõhutada,
et rahvusvahelisel üldsusel ja Aatomienergia agentuuril IAEA-l
pole Iraanis ühtki inspektorit. Nad ei tea, mis seal toimub.
Tehnilistes küsimustes on kokku lepitud vaid nii palju,
kui Iraani tuumateema juht Araqchi
ja IAEA peasekretär Mariano Grossi on kokku leppinud.
Lepingus lubab Iraan säilitada inspekteerimisseadmed ja -teabe
kuni 24. juunini. See on ainus asi, milles on kokku lepitud.
Maailm ei näe, mida Iraan suletud uste taga teeb.
Konflikti ajal tõusis teemaks ka Türgi.
Ta püüdis heisata lippu
ja esineda
ülemmuusikuna
Iisraeli-vastases retoorikas.
Oli üsna ilmne, et see kandis vilja paljude türklaste seas
Euroopas, USAs ja mujal.
Nad toetasid palestiinlasi kui oma kaasmaalasi
ja püüdsid Läänes ja mujal
tänavatel Iisraeli vastu tuld õhutada.
Keskendume neile kolmele asjale ja esitame esimese küsimuse,
mis on palestiinlaste küsimus.
Milline on palestiinlaste roll Piibli perspektiivist?
Esmalt võib Piiblist selgelt näha,
et kui Iisraeli riik sündis,
kohtas see vastuseisu kõikjal enda ümber ja ka sees.
Psalmis 83 näidatakse selgelt,
et tulemas on vaenlane.
See tõstab pead. Piibel ütleb salmis 4:
"Sinu rahva vastu nad sepitsevad kavatsusi
ja peavad nõu sinu varju all olijate vastu."
Iisrael on Jumala kaitsealune.
"Nad ütlevad: 'Lähme ja hävitame nad rahvaste seast,
nõnda et Iisraeli nimegi ei mäletata enam!'"
Pidagem meeles üks asi.
See, mis end palestiinlasteks nimetavaid araablasi enim ärritab,
on Iisraeli riigi nimi.
Kui me ei kutsuks seda Iisraeliks,
vaid oleksime alles jätnud roomlaste antud nime Palestiina,
poleks see ilmselt neile probleem.
Aga taastasime riigile piibelliku, Jumala antud nime,
mille Jumal meile andis. Hesekieli 37 räägib
Iisraeli imelisest taastamisest Euroopa surnuaedadest.
Jumal räägib Piiblis:
"Ma avan teie hauad ja toon teid, oma rahva, teie haudadest välja
ja viin teid Iisraeli maale."
Ta ütleb: "Mina olen rääkinud ja mina teen seda."
Jumal tõi juudid Euroopast ja mujalt
tagasi nende omale maale. Ta ütleb: "Mina teen seda."
Keegi ei aita ega abista. Ta ise toob nad füüsiliselt maale.
Nüüd näeme, et seestpoolt tuli katse.
Kohalikud araablased, kes nimetavad end palestiinlasteks,
tegid koostööd Hitleriga. Neil oli Hitleriga leping,
et kui natsid on juudid hävitanud, saavad nad maa omale.
Piiblis ei kujutanud palestiinlased kunagi ohtu
Iisraeli olemasolule.
Kui asjale mõelda, siis tulevases Hesekieli sõjas
pole palestiinlasi ega ka kohalikke araablasi.
Selles osaleb suuri islamiriike, kuid nad pole araablased.
Iraanlased pole araablased, vaid pärslased.
Türklased pole araablased. Venelased pole isegi moslemid.
Kui asjale täpsemalt mõelda, näeb, et seda püütakse suunata
tagasi algsele religioossele rajale.
Seepärast on tulipunktiks al-Aqsa.
Palestiinlaste küsimus ei edene kunagi,
sest kõik siin regioonis ja meie ümber mõistavad,
et palestiinlaste riik on võimatu mõte.
Seda pole kunagi eksisteerinud ja see pole võimalik,
sest palestiinlaste ühiskond on niivõrd jagunenud
natsionalistliku Fatah' ja religioosse Hamasi vahel.
Minu meelest on tähtis rõhutada,
et Hamasi põhikiri ei ütle kuskil, et Hamas hävitab Iisraeli.
Aga nad tahavad kontrollida.
Seal öeldakse, et islam hävitab Iisraeli.
Seal ei räägita Hamasist organisatsioonina,
vaid islamist üldiselt.
Põhikiri jätkab: "Nii nagu see on teinud
Levanti varasemate vallutuste ajal."
Hamas ei pea end rahvuslikuks liikumiseks.
Ta on osa Moslemivennaskonna džihaadi-liikumisest,
mis omab sama orientatsiooni al-Qaeda, ISISe
ja oma toetajate, Türgi valitsuse ja Qatari valitsusega.
Ja Iraanil on sama eesmärk, kuigi nad on šiiidid, mitte sunniidid.
Eesmärk on alistada maa islami alla. - Huvitav, et seda ütled.
Iraan aitab, sest Iraanil on selleks vahendid.
Iraan on naabruse kiusukott.
Temaga oskas tegeleda vaid üks president,
kes pole enam ametis.
Nüüd ei hoia neid enam miski vaos.
Mainisid oma sissejuhatuses Viinis toimuvat tsirkust
ja seda, et Iraan ei luba inspektoreid oma tuumarajatistesse.
Iraan lubas ehitada lisaks praegusele 19-le veel 4 uut tuumatehast.
Iraan petab. Grossi ütles täna, et Iraan rikastab uraani tasemetel,
mida näeb vaid pommi valmistavates riikides.
Iraan ja selle agendid teevad, mida tahavad.
Sel kõigel on ühine eesmärk -
alistada islami alla Lähis-Idas kõik, mis veel pole selle võimu all.
Tõsi. See on tõesti huvitav.
Järgmine lause Hamasi hartas
räägib sellest, et moslemimaailm on tules
ning iga moslemiorganisatsiooni ja teiste kohus
on leekidesse vett visata, et olukord rahuneks
ja võidaks keskenduda tõelisele sihile.
Kõik tsiteerivad alati hea meelega Psalmi 122,
"Paluge rahu Jeruusalemmale." Aga kuidas on lood selle lõpuosaga?
Seal öeldakse palju muudki selle kohta,
kuidas Issand asju näeb.
On tähtis näha kõige kohta tervikpilti.
Kui vaadata erinevaid olukordi kaugemalt,
olgu nad maakondliku või suurriikide konkurentsi tasemel,
on vahepeal mitmeid kihte,
millest igaüks mõjutab tervikpilti.
Kui üritada mõista, kui jälgid ja uurid asju,
on alati tähtis vaadata asju eemalt.
Näiteks eelmise nädala algul helistas Hiina president Xi Jinping
president Hassan Rouhanile ja mitte ei palunud, vaid käsutas,
et Hiina ootab Iraanilt tihedat koostööd
ja Hiinaga koostööaltim olema.
See on seotud Hiina ja USA võimuvõitlusega.
See on nüüd fookuses, kui Venemaa kaalub oma positsiooni
oma kasutuses olevate vahendite valguses.
Euroopa Liidul on identiteedikriis.
See püüab otsustada, mida teha.
Samal ajal koordineerib see kõnelusi Viinis.
EL kui organisatsiooni aluseks on rahu aated.
Ta loodi patsifistlikuks.
Kuidas saab patsifistlik organisatsioon käsitleda küsimust
inimmasside võimaliku hävitamise teemal?
Ja seda hävitamist kuulutatakse ja ülistatakse kõigilt poodiumitelt.
See ei tundu ehk mõistlikuna,
aga Iisraelil on omad huvid Hamasi elus hoidmises.
Ütlen alati, et eksisteerivad taktikaline ja strateegiline pool.
Taktikalisel tasemel
tekitab Hamas probleeme, kuid strateegilisel tasemel
tagab Hamas, et palestiinlaste riiki ei sünni.
Kui Hamas püüab nüüd palestiinlasi esindama hakata
ja teda peetakse terrorirühmituseks,
näitab see kõiki palestiinlasi terroristidena.
Palestiina omavalitsuse seaduslik õigustus muutub küsitavaks,
kui Hamas saab võimu ja neid esindama hakkab.
Lisaks, kui sügavuti mõelda, tegi Hamas kõik võimalikud vead
kahe viimase nädala jooksul.
Kuid veel tuleb öelda, et Hamas teeb, mida mõtleb.
Palestiina omavalitsus aga varjab end
natsionalistliku fassaadi taha ja näitleb,
et ehk ta tahab või ei taha Iisraeliga rahus elada.
Aga tunned PLO põhikirja ja sinna kirjutatud eesmärke.
Tuttav paharet on alati parem kui tundmatu paharet.
Tegelen pigem kellegagi, keda tunnen
ja kellega oskan asju ajada.
Kas mulle meeldivad need vägivallaraundid? Ei.
Aga tahan pigem, et Gazat valitseksid nemad, mitte mina.
Usun, et möödunud kahe nädalaga taastati heidutus
sellisel tasemel, mida näeb Hamasis veel mitu aastat.
Ka Nasrallah pidas eile õhtul kõne.
Ta näis väga hämmeldunud, nõrga ja kahvatuna.
Ta oli kaalus alla võtnud.
Parim, mida ta suutis, olid saluudid ja leegid
Iisraeli endistes baasides Lõuna-Liibanonis.
See oli valgus- ja helishow. Muud nad ei tee.
Palestiinlased ja Iraani toetatud relvajõud Iraagis
kõik mõistavad, et nad ei taha kogeda seda, mis äsja Gazas toimus.
Jälgin ka gazalaste kommentaare. Üks kirjutas hommikul:
"Enne meie "võitu" oli meil 8 tundi elektrit päevas.
Nüüd on meil elektrit neli tundi.
Järgmise võidu järel võib küünlad süüdata."
Nad mõistavad, et ei võitnud. Nad kaotasid haledalt.
Ma ei rõõmusta nende kaotuse üle.
Oleks parem, kui me poleks pidanud tegutsema.
Aga kõik viib tagasi Jeruusalemma, religioossele teerajale
ja küsimusele Jeruusalemma omandiõiguse kohta.
Seepärast ei tohiks meid üllatada, et lõpuaegadel,
kui antikristus tõuseb ja valitseb, toimub see Jeruusalemmas.
Ta läheb juutide ehitatud templisse Jeruusalemmas
ja kuulutab end jumalaks Jeruusalemmast.
Jeruusalemm on keskseim vaenlase katses Jumalat asendada.
Religioosne teerada jääb alatiseks.
Seni, kui Iisraeli Jumal on toonud Iisraeli tagasi oma maale
ja andnud neile tagasi oma nime, on vaenlane püüdnud meid takistada
olemast rahvas, nii et Iisraeli nime enam ei mäletataks.
Kui Jeruusalemmas toimusid märulid,
istusin kohas, kust nägi Jeruusalemma vanalinna.
Nägin tegelikult märuleid,
kui ilutulestikurakett al-Aqsa mošee kõrval puu süütas.
Tegin sellest pildi ja panin netti üles.
Kui seda vaatasin, käis peast mitmeid mõtteid läbi.
Vestlesin sellest ühe tähtsa Türgi ametnikuga.
Aastate eest viis ta mind vanalinna ekskursioonile.
Tahtsin kuulda, mida türklased ütlevad.
Türgi oli varem Otomani impeerium.
See ehitas suure osa vanalinna praegustest müüridest.
Tahtsin mõista nende perspektiivi
ning Otomani ja Suleiman Suure aegu.
Suleiman oli põnev isik.
Väga intelligentne inimene.
Kui lugeda tema tegevuse kohta,
näeb, et temagi mõistis kristlust
ja pildi teist poolt ja oskas seda nende vastu kasutada.
Kui kõndisin temaga Jeruusalemma vanalinna müüride vahel,
rääkis ta, et Jeruusalemmas pole türgi sümboleid,
sest Suleiman ei tahtud võtta Jeruusalemmalt
ja eriti al-Aqsalt,
mis pole see kuldkuppel ehk Omari mošee,
vaid väike mošee selle kõrval.
Ta ei tahtnud sellelt au röövida.
Ja siis aitasid palestiinlased tegelikult brittidel
osmanid Jeruusalemmast välja ajada.
On irooniline, et tänane põlvkond on nende järglased,
kes aitasid brittidel osmaneid välja ajada.
Aga Briti komandör ei vallutanud Jeruusalemma,
vaid tuli sadulast maha ja kõndis Jeruusalemma.
Kindral Allenby.
Ta ei tahtnud näidata end Jeruusalemma vallutajana.
Jeruusalemm on püha linn.
Seejärel püüdsid britid kohelda Jeruusalemma
respektiga.
Kui nägin märuleid... - Ja põlevat puud.
Põlevat puud ja palju muud, mõtlesin,
et pole austust.
Ei. nad kohtlesid lugupidamatult kohta, mille pärast nad võitlevad.
Kui vaadata fotodelt, mis toimus mošee sees,
kuidas nad olid varunud kive
ning suuri puukaikaid ja metallvardaid loopimiseks,
oli see etteplaneeritud.
See kõik oli seal, sest nad teadsid, et midagi juhtub.
Siis mõtled, et see oli neile aasta pühim kuu,
ja selle viimane nädal, püha kuu kulminatsioon.
Minu arusaamise järgi püütakse palve ja paastuga
Jumalale ligemale pääseda ning olla vaimsemad,
rahumeelsemad ja andestavamad. Mida näeme?
Küsisin seda: Kuidas saab Türgi toetada neid,
kes ei austa seda, mille eest Türgi tahab võidelda?
Ta ütles, et asi pole palestiinlastes ega elanikes,
vaid al-Aqsas, mošees.
See on muide ehitatud kohale, kus asus kõige püham koht.
Samale kohale viis Aabraham Iisaki
ja asetas ta ohvrialtarile.
Siis näitas Jumal oinast.
On põnev, et see paik on kõige kese.
Piibel ütleb, et Jeruusalemm on kui uimastuskarikas
ja nagu tõstekivi, ning kõik, kes seda tõstavad, rebestavad endid.
Kui sa pole see, kellele Jumal on Jeruusalemma andnud,
sa kannatad ja teed endale haiget. See maksab end kätte.
Saame seda veel näha. Jeruusalemma kannatused pole läbi.
Kui lugeda Sakarja 14. ptk kirjeldust, mis linnaga juhtub
viimases lahingus, enne Jeesuse naasmist Õlimäele,
kogeb linn kohutavat hävingut.
Ja kui lugeda Ilmutusraamatust, kuidas tapetakse kaks tunnistajat
ning neid veetakse mööda tänavaid ja pilgatakse,
ja kui nad ärkavad surnuist, hävitab maavärin linnast kolmandiku.
Linn saab kogeda veel paljutki.
See on alles eelmaitse
tõelistest kannatusest.
Seepärast on meil tähtis viia inimestele evangeeliumi,
eriti Jeruusalemma ja selle elanike rahu pärast.
Rahu ei tule ilma Rahuvürstita.
Tõesti mitte. Ja seni, kui Ta tuleb ja ütleme:
"Õnnis on see, kes tuleb Issanda nimel",
näeb Jeruusalemm hirmsaid kannatusi.
See, mida praegu näeme, on linna renessanss
enne suure viletsusaja algamist linnas.
Mul pole sõnu. Võin tsiteerida, aga mul pole sõnu, kirjeldamaks,
mida Jeruusalemm kogema saab. Sellest on isegi raske rääkida.
Jeruusalemlasena on seda raske mõista.
Iisraelis on Tel Aviv ja Jeruusalemm alati omavahelises konkurentsis.
Oleme jeruusalemlased. Meil on raske mõista usklikena,
kes usuvad Jumala Sõna, mida linn veel kogema saab.
Kahjuks peame täna sellega lõpetama.
Aitäh, et tulid Jeruusalemma seda tähtsat teemat arutama.
Ootan juba põnevusega järgmist korda. - Aitäh.
Aitäh ka vaatajaile!
Issanda õnnistust! Peatse kohtumiseni! Shalom!
Tõlge: Monika Jaaguri