TV7 Piiblikool
"Ajastu lõpp:Iisrael ja kogudus lõpuajal."
On taas TV7 Piiblikooli aeg, tere tulemast!
Jätkame aktuaalsel teemal: "Iisrael ja kogudus",
rääkides sel korral teemal "Ajastu lõpp:Iisrael ja kogudus lõpuajal."
Sel teemal kõneleb tegev luteri pastor Henrik Wikström.
Juba tuttaval viisil koguneme peale loengut väikerühmadesse,
et arutada ja mõtiskleda kuuldu üle.
Enne kui asume teema juurde, palugem Jumala õnnistust.
Issand Jeesus, Sinu nimes oleme taas kogunenud,
palume, Püha Vaim, Sind, kes sa kirgastad Kristust,
avad Jumala Sõna, ole meiega ja räägi oma Sõna kaudu,
andes kõnelejale taevast tarkust! Seda palume Jeesuse nimel, aamen.
Palun, Henrik.
Jutlustajate raamatus öeldakse järgmiselt:
"Kaugel on kõige sisemise olemus, sügaval sügaval,
kes võiks seda leida?"
Tõepoolest, meie tänane teema, mida käsitleme, on teemade teema.
Paljud on võib-olla innustunud vastustest, mida loodavad
tänase poole tunni jooksul minu kaudu saada.
Kui ma sellele mõtlen, siis vähemalt üks põhiküsimus tekib:
Kuidas teil seal luteri kirikus asi käib? Kas olete pre-, mid- või
posttribulationiste ning mida me arvame üles võtmisest?
Kuidas on lood Taanieli raamatus mainitud 3 kuningaga,
mida väike sarv võidab?
Mis on Googi sõda? Kas roosi vürst on naaberriik,
või mõni teine maa?
Küsimusi on lõputult.
Kuidas on lood Taanieli raamatu 70 aastanädalaga?
Tundub, et on alles jäänud vaid üks aastanädal,
lugemine on poole peal.
Kas see on ahistuse aeg, mille keskel või järel toimub
üles võtmine, mida Uus Testament meile põgusalt mainib?
Mõtlen seda, et neist asjadest on võimalik põhimõtteliselt
väga lihtne "õigel viisil" õpetada.
Piiblist saame üsna selge üldpildi tuleviku sündmustest.
Lihtsustatult:Jeesus Kristus tuleb nähtaval viisil tagasi, nii, nagu
Ta seda on lubanud ning rajab nähtava kuningriigi.
Seda me ju igal pühapäeval luteri usutunnistuses ütleme?
Kui oled leerikoolist selle unustanud, siis see ütleb:
"Issand tuleb tagasi, rajades nähtava Kuningriigi."
Praegusel hetkel toimib Kuningriik ning valitsemine inimeste südamest.
Et meil oleks meeles, et nendest asjadest on raske saada täpselt
piibellikku pilti, saame üksnes jämedad raamid.
Ükskõik kui piibellikud me tahame olla, siis näeme Johannese
evangeeliumist apostlite olukorda selle kohta,
kui mõned apostlitest mõistsid, et Jeesus on Messias:
"Filippus leidis Naatanaeli ja ütles talle: "Me oleme leidnud tema,
kellest on kirjutanud Mooses Seaduses ja Prohvetid:
Jeesuse, Joosepi poja Naatsaretist."
Ja Naatanael ütles talle: "Mis võib küll Naatsaretist head tulla?"
Toetudes kirjutatud prohveteeringutele, teavad apostlid, et Messias
peab sündima Petlemmas, Taaveti linnas.
Ta ei saa ju Naatsaretist tulla.
Kuigi sünnipaik anti prohvetlikult teada, ei sisaldanud see
kõiki Jeesuse varajase elu keerdkäike.
Ja ka inimestel, kes Jeesust on lihas näinud, oli raske mõista
kõikide kirjutatud tõotuste tähendust,
kuigi nad selle põhilist mõtet teadsid.
Ka meil on täna selles ajas raske öelda,
kuidas Piibli erinevaid teemasid õpetada.
Mäletan, et kui õppisin teoloogiat, siis alati teatud vennad kaklesid,
küsides, et no kas me siis ei saa seda põhimõtteliselt Piiblist
järgi uurida, kuidas need asjad ikkagi on.
Kuid Sõna räägib inimestele teatud asjade kohta natuke erinevalt,
kuigi tõde on alati sama.
Ja see, kuidas Vaim kellegile midagi jagab ning mis järjekorras,
kas avab kogu tõe, paljude lõpuaja sündmustega
pole lugu nii lihtne, kui vahest tundub.
Kuid et jääda piibellikuks ning et jääda tänasesse teemasse,
ei vasta ma ühelegi eelnevalt esitatud küsimusele,
sest selleks kuluks veel mitu mitu loengut.
Selle asemel räägin veidi lõpuaja filosoofiast.
Kõlab ehk kummaliselt, kuid poole tunni lõppedes
mõistate, mida ma silmas pean.
Kui sügavalt ja kaugelt peaks käsitlema Iisraeli ja koguduse
põhilist tähendust, nagu see jultustajate raamat meile vihjas.
Me ei pea minema 2000 aasta taha, et identifitseerida koguduse
olukorda, kes arvatavasti Jeesust Tema taastulekul kohtab.
Joonistan teie mällu ühe 1940-ndate aastate pildi.
Kas keegi teab, mis tähendab cargo kultus?
See tähistab usuteaduslikult äärmiselt erilist vaimset sündmust,
mis toimus sel ajal.
Siis kui USA sõdis Jaapani vastu Vaikse ookeani kohal, siis nad rajasid
väikestele saartele lennubaasid, et saaks sealt lennukeid
Jaapanisse saata, kuna Ameerikast ei saanud sõda pidada.
Seal oli palju kohalikku rahvast, kellel polnud varem olnud
kokkupuuteid lääne kultuuriga.
Nad nägid, kuidas sõdurid suhtlesid raadiosaatjate abil ning kuidas
hävituslennukeid juhiti suure prožektori abil, mundrites mehed liikusid jne.
Vahest töid suured lennukid langevarjupakkides varustust,
kuna lennukid ei saanud saartel maanduda.
Kui ameeriklased saarelt lahkusid, sündis saartel väga eriline usund.
Kohalikud olid saanud sõduritelt materiaalset abi-toitu ja palju muud.
Nende enda usundis oli ilmselt selline mõte, et ühel päeval hakkab
taevast neile asju sadama. Ning kui see siis ükskord lennukitest
alla visati ja taevast alla sadas, lootsid inimesed,
et ka edaspidi kukub taevast asju alla.
Mingil hetkel avastasid religiooni uurivad teadlased, et kohalik
rahvas kasutas lennuvälju, kus polnud lennukeid,
seal räägiti kookospähklitest tehtud raadiosaatjatega,
üritati riietuda nii, nagu ameerika lendurid.
Kogu selle kaudu matkiti lennuväe tegevust.
Nad kutsusid teatud tõrvikute abil neid lennukeid tagasi,
mis sinna enam iial ei lennanud.
Minu arvates see kogudus, kes võtab Jeesuse vastu,
on veidi sarnases olukorras, kui cargo kultuse kütkes olevad inimesed.
Kõlab kummaliselt, kuid kui mõtleme olukorrale tänapäeva koguduses,
kuhu tuleb vast päästetud saanud inimene, n.ö. "tänavalt"
ja ta vaatab kogu seda pilti, mis meil kristlusest on
ning millisena see paistab, kui inimene lahkub, nähes
seda, kuidas keegi saab Jumala Vaimu poolt tõeliselt puudutatud,
siis sageli hakatakse kõike välist otseselt imiteerima.
Kui keegi on saanud tervendus- koosolekul terveks,
siis pannakse käsi inimestele samamoodi peale, nagu see
suur jumalamees või -naine sel ime päeval Jumala Vaimu jõul tegi.
Et nüüd peaks küll tervenemine algama.
Selliseid näiteid on palju ja ilma kedagi solvamata ütlen seda,
et sellel kogudusel, mis võtab Issanda Jeesuse vastu,
on küll veidi suuremad taustateadmised, kui inimestel
seal Vaikse ookeani saartel, kuid teatud viisil on tegemist ikkagi
väliste asjade matkimisega.
Kui inimene tuleb usule, kui mina tulin 1992. aastal usule
ja hakkasin Piiblit lugema ning Püha Vaim avas seda mulle,
siis väga ruttu kohtasin sellist suhtumist:"Tule meie seltskonda,
praktiseeri kristlust koos meiega, siin on hea õpetus ja siin tehakse
asju õieti. Loe Piiblile lisaks veel see ja see raamat jne."
Paljud teist on ehk midagi sellist kogenud.
Kuigi Sõna ütleb väga selgelt, et inimene saab pääste vaid
usu kaudu Jeesusesse ning sellele ei saa midagi lisada,
näeme me palju sellist kristlikku elu mudelit, mis meile esitatakse.
Võtame kasvõi raamatud, mida meil müüakse või reklaamitakse.
Teatud viisil on kristlus kukkunud ära sellest innust ja lihtsast usust,
milles apostlid olid, kui nad ütlesid: "Me oleme leidnud Messia!
Ta on siin, veedame koos Temaga aega!"
Kristlusest on saanud meie raskele igapäevatööle lisanduv koorem,
veel üks raske lisakoorem ning sooritus.
Kõik mehed peavad minema juhtide kooli, kuigi kellegile ei saa
koguduse juhtimist usaldada.
Meil ei saa ometi olla nii palju juhte, kui on seminaril osalejaid.
Peaks saama täpset õpetust palvest ja sellest, kuidas palvetada oma
päästmata sugulaste eest või kristlikust majandusest jne.
Sellised on asjad, mille sisse inimene tõmmatakse, saamata tihtipeale
aru, mis on nende asjade sügavam tuum või mõte.
Ma ei väida, et kristlus on lõpuajal cargo kultuse moodi,
kuid meil on samad jooned, kui hakkame midagi imiteerima,
mõistmata selle vaimset sisu. Me näeme vaid teatud detaile.
Ka kooli usuõpetus on sageli väliste asjade eksponeerimine
ja mitte vaimsete asjade selgitamine.
See on põhjus, miks lõpuajad on näiteks lääne kristlaskonna
jaoks suur katsumus.
Põnev on ka see, kui lugeda Piiblis olevat materjali lõpuaja kohta,
Jeesus räägib sellest palju, Ilmutuse raamat hoiatab meid,
öeldes, et kui neid päevi ei lühendataks, eksiksid ka Jumala valitud.
Lugedes seda diivani olles ja teleka mõnusa paiste ees,
siis kogeme küll üht raputust ja mõtleme: "Appikene, sellised asjad
ei saa ometi päriselt juhtuda!"
Kuid kui mõtlete neile, kellede jaoks on Piibel kirjutatud, siis need
inimesed elasid juba siis püsivas vägivalla ohus.
Mulle tundub, et siin on suur saladus selles, miks need lõpuajad
nii rasked on, mitte selle tõttu, et inimesed ei jääks kannatustes
ja tagakiusus püsima.
Kõik Piibli tegelased ju jäid püsima.
Seal räägitakse ka sellest, kuidas inimesed andsid peale
oma pöördumist rõõmuga oma vara riisumiseks ning kogesid
mitmesugust tagakiusu, riietudes lambanahka,
nagu vist kiri heebrealastele meile räägib.
Esimesed 200-300 aasta jooksul teadis igaüks, kes usku pöördus,
et tagakius tuleb. Enamik vähemalt teadis.
See tagakius ise, mis Piibli kohaselt aeg-ajalt tuleb,
pole minu arvates see suur katsumus, milles me oleme,
vaid see on see vaimne olukord,
milles kristlased ja kogudus sel hetkel on.
Usun, et praegu lääne kultuuris leviv kristliku elustiili imiteerimine,
mis 1940-ndatel oli teistsugune, see pole kindlasti nende maade
mure, kus kogetakse tagakiusu.
Meil oli ühel koosolekul üks inimene Kolumbiast, kes
elas Soomes ja juba rääkis veidi soome keelt.
Ta oskas öelda vaid seda, et Kolumbia on raske maa
kristlasele elamiseks.
Kui selline inimene loeb Ilmutuse raamatut ning salmides,
kus meie tunneme, et suurest pingest kurk kipitab,
siis teisele, kes on raskustes juba olnud, ei mõju see hämmastavalt.
Kuid põhjus, miks lõpuaegade suhtes meid nii tugevalt hoiatatakse,
on kindlasti kristlaste ja koguduse olukorras, milleni me jõuame
vahetult enne lõpuaja sündmusi.
Tõeline hobi stiilis kristlus, püüe Jumalat eri meetoditel "purki pista",
kõik see on minu silmis Piibli jaoks äärmiselt võõras mõte.
Kui mõelda, et Jeesus ütleb, et õpilase osa on samasugune,
nagu tema õpetaja või meistri osa.
Kui mõelda Issanda elule siin maa peal, siis kogu see koorem,
mis meile eduteoloogia ning muude sarnaste asjade näol
õlule pannakse sõjajärgsel ajal, siis see saab olema
paljudele inimestele suureks katsumuseks.
Nendest asjadest rääkides, näiteks metsalise märgist jne.,
millest lõpuaja kontekstis ei tasu isegi mitte mõelda, kui
tahame näha asjast suurt pilti, siis ühel koosolekul hüüdis üks
inimene:"Kuid kristlasel võib ju raha ikka olla, nagu Ilmutuse
raamatuski räägitakse ostmisest ja müümisest! See pole võimalik,
et kristlased ei saa osta ja müüa kaupa, nii, nagu tavainimesed."
Siis, kui selline küsimus kerkib, tekib võõras tunne, et kristlane ei
olegi enam normaalse elu ja ühiskonna osa, ei saa läbida
elu etappe: lapsepõlv, noorus, tööaastad, pensionipõlv koos väikse
lapselapsega, kellele oma elust rääkida jne.
Kui see ongi ainuke pilt elust, mida me kristlastena taotleme,
püüdes seda igati vajadustega õigustada ja kaitsta,
sooritades kristlust niigi keerulisele elule lisaks,
siis oleme suures raskuses, kui meie osaks on võtta Jeesus vastu,
sest siis meid ahistatakse, meid kiusatakse taga.
Kuid ma ei usu, et füüsiline tagakius on kõige suurem väljakutse,
kuigi me teame märtrite lugusid, kuidas rooma impeeriumi ajal
kristlased olid täis Vaimu ja innukad.
Teatud ajaloolaste väitel kasvas kristlus vaid märtrite arvu suurenedes.
See ei saa olla meile mingiks piiriks, pigem identiteedi küsimus.
Meil on läänes olnud ajuvabalt pikk periood, mille jooksul
oleme saanud elada täisväärtuslikku kristlase elu,
seda on respekteeritud.
Selles mõttes on olnud lihtne olla kristlane ja ühiskonna liige.
Igaüks näeb, et see vabadus muutkui kitseneb.
1950-ndatel polnud see isegi mitte küsimus,
1960-ndatel hakati kristlasi poliitikast välja jätma ja see
tendents on jätkunud.
Kui sellises olukorras püüame kuidagi hoida
teatud Piibli lausetest kinni, otsides keerulistest aegadest
kergeid väljapääsu, siis see ei õnnestu.
Sellistel materiaalsele orienteeritud kristlasel, saada oma maja makstud
ning mugav pension kätte, nii me ei saa mõelda.
See on minu arvates filosoofilisest vaatenurgast oluline.
Millisena täpselt lõpuajad kogudusele tunduvad, on juba keerulisem.
Kui keegi loodab oma küsimustele saada täna vastuseid,
siis loodan, et te ei pettunud.
Teine asi on Iisrael.
Meie teemaks on ju paganatest tulev kogudus ning Iisrael lõpuajal.
Rm 11:5:"Sest kui juba nende kõrvaleheitmine on maailma lepitus,
mis on siis nende vastuvõtmine muud kui surnuist ellu tõusmine?"
Siis tõusevad surnud üles.
Siin on sama lihtne matemaatika kui lõpuaja lihtsast õpetamisest-
-Jeesust tuleb tagasi ja rajab nähtava kuningriigi,-
rooma kirja kohaselt siis, kui juudid võetakse uuesti Lepingu ja armu sisse,
ärkavad surnud üles.
See on täiesti loogiline nii sinu kui ka minu matemaatika kohaselt.
Samal viisil nagu koguduse lõpuaegu mõistame,
peaksime mõtlema Iisraeli peale ka filosoofiliselt, mitte vaid Piibli
tekstide põhjal, vaid veidi suurema perspektiiviga.
Peaksime Iisraelist vähem mõtlema kui maalapist,
tekste lugedes ja mõtiskledes kõrbeteede ja palmiokste,
valgete linaste rüüde, sandaalidest jne.
Need on ka kindlasti tõde, kuid Iisraeliga on samamoodi
olnud teatud filosoofiline mõte.
Nimi "Iisrael" tähendab algkeeles "Jumal võitleb",
seda võib tõlkida ka nii "Jumal valitseb".
Vana Testamendi esimestel lehe- külgedel ehitavad inimesed
Paabeli torni, mis on sümbol inimeste mässust Jumala vastu.
Ehitada torn, mille abil pääseks kõrgustesse Jumala juurde.
Jumal segab ära inimeste keeled, keeled segunevad,
pilt on üsna lapselikult seletatud, kuid see on nii tõena edasi antud.
Kui mõtleme ajale, mil Jumal annab rahvale Seaduse ehk
siis ühele rahvale-Iisraelile, siis see toimub Siinai mäe jalamil.
Siin on kaks pilti:Jumalast eemaldunud inimkond ning
nende hübriidsete jumalapilti imiteeriv lapselik püüe ehitada
suur torn taevasse. Kuid Jumal ilmub mäel inimkonnale,
andes neile täpsed instruktsioonid eluks.
Peaksime kõrvale heitma sellise filosoofilise mõtteviisi, kui loeme
päevalehte, et kui Iisrael loovutab selle maatüki, kas see tähendab,
et me oleme nüüd jõudnud sinna ja sinna, millest Piibel räägib?
Osa neist asjadest, mida kogu aeg õpetatakse, võib olla tõsi,
kuid sel viisil kaotame selle Iisraeli rahva idee,
mis ütleb, et kui on langenud inimkond, ja Iisrael tähendab "Jumal valitseb",
siis peab olema ka üks rahvas, kes on Jumala rahvas.
See ongi kogu Iisraeli mõte.
Soomes on suur Iisraeli armastus. Inimesed on innustunud,
korraldades pikette ja demonstratsioone.
See kõik on hea, kuid meie ülesanne pole muretseda Iisraeli poliitiliste
riigi pärast, kuigi ka see on lõpu- aegade prohvetlik ja keskne teema.
Meie jaoks kõige tähtsam asi, kui tõesti tahame haarata Jumala
tõotustest ja prohveteeringutest kinni,
et see räägiks meile seda, et Issanda tulek on lähedal.
Oluline on mõista kristlaste koguduse ja Iisraeli põhilist olemust.
Loen kirjast roomlastele 11:16-18:
"Aga kui uudsevili on püha, siis on ka taigen püha,
ja kui juur on püha, siis on ka oksad pühad.
Kui nüüd okstest mõned on ära murtud, sina aga kui metsõlipuu
oled nende asemele poogitud ja saad osa õige õlipuu mahlakast juurest,
siis ära hoople okste ees.
Ja kui sa hoopled, siis pea meeles,
et sina ei kanna juurt, vaid juur kannab sind."
Siin räägiti Iisraelist ja paganatest, kes liidetakse Jumala rahva hulka,
kes hakkab igavikus valitsema.
Lõpuks, kõigi sündmuste täitudes on vaid üks seltskond-Jumala puu,
mille kõik oksad on pühad.
Jumala plaani kohaselt on see puu Iisraeli rahvas,
mille külge paganad poogitakse.
Kuid igavikus, kuigi näeme hetkel Iisraeli riiki väliselt teatud maana,
siis kui Jumal loob uued taevad ja uued maad, siis pole enam
selliseid piire, vaid on üks suur Iisraeli riik.
Juhtub, mis juhtub enne Jumala täieliku valitsemise aega,
kuid hetkel õhus olevate märkide alusel tundub, et vähemalt
läänemaailm ja osa kristlaskonnast kohtab seda tõde ootamatult,
olles harjunud mugava eluga.
Meie väljakutse on just see, et kas me nende sündmuste keskel suudame
tõsta oma pead, võtta elu vastu nii, nagu see siis meile avaneb,
unustades erilised õpetused, millega meid on niigi raskele elule
lisaks veel koormatud.
See on väga lihtne.
Üks röövel pilkas Jeesust, teine palus Jeesusel end meeles
pidada, kui Ta läheb oma kuningriiki.
Kristlase elu pole kunagi olnud sellest keerulisem.
Me ei vaja uut kristlikku kursust, niigi peame palju lugema,
meil pole vaja veel hakata oma usku kuidagi väliselt sooritama.
On tähtis mõista, kui lihtsad, kuid valulikud need tõsiasjad on.
Iisraeli suhtes on samuti tähtis mõista, et kuigi Jumal on lubanud
nende riigil tekkida, siis kui me ka näeme kõiksugu
leppimisi, siis kas see on tark hirmsasti ühe maalapi pärast
muretseda ja iga päeva uudiseid lugedes mõelda: "Kas nüüd?"
Me näeme seda, kui need asjad hakkavad sündima.
Jah, me ei peaks oma silmi sel hetkel kinni pigistama,
kui tõesti need asjad ühel päeval toimuvad,
ja hakata paaniliselt Jeesust vastu võtma meetodil,
mis pole meie jaoks kunagi reaalseks saanud.
TV7 Piiblikool
Henrik Wikströmi õpetus teemal: "Iisrael ja kogudus lõpuajal" sisaldas
päris põnevaid teemasid, mille üle mõtiskleda.
Istume ja vestleme TV7 stuudio kohvikus,
koos minuga on Terttu Talikainen ja Toni Lehtimäki.
Tere tulemast! -Aitäh!
Inimesi huvitab alati tulevik ja sellesse piilumine,
kas tänane teema oli selle jaoks hea, et leida teatud kuupäevi? Toni?
Usun, et inimestel on loomulik vajadus hoida asju kontrolli all ja valitseda.
Seetõttu tundub, et ka kogudusse on hiilinud turvalisuse teema,
jultustatakse alati piiridest, millest ei tohi väljuda, me vajame küll
korda elus, kuid ehk otsime seda väheke liiga innukalt.
Ilmutuse raamatust me muidugi ei leia kindlat järjestust
ja turvalist kindlat keskkonda.
Kas oled, Tepa, kunagi hämmastunud Ilmutuse raamatu nägemustest,
või on sinu jaoks pilt väga selge?
Pean ütlema, et kuna olen olnud 20 aastat usklik, siis alguses,
usuelu alguses ei julgenud ma Ilmutuse raamatut üldse lugeda,
kuna see tundus liiga sünge ja keeruline.
Kuid nüüd hiljem aastatega ja saades head õpetust,
on ka see raamat mulle avanenud, jaotudes oma kindlasse kohta
usuelus, ja see ei tundu hirmutav, kuna meil on ju rahu Jumalas,
siis ei pea me kartma üheski olukorras.
Jeesus ütles, et me ei tea päeva ega tundi, mil Ta uuesti tuleb,
kuid et me peaksime jälgima ajastu märke.
Milliseid märke sina,Toni, jälgid?
Kindlasti Soomet, endale kõige lähemat piirkonda, ka seadust ja
seda, kuidas seadusloome muutub ja kuidas püsib õige-vale seal.
Kuid ka lähemalt omaenda elu, kuidas avaldub seal Piibli ilmutus,
see on meile suurim väljakutse, asi, mida tuleks jälgida.
Henrik Wikström rääkis lõpuaja kogudusest, tundes muret selle üle,
et Lääne-Euroopas ja Põhja-Euroopas olev heaoluühiskond on
muutnud ka meid mugavaks, oleme muutunud laisaks.
Oleme jah. -Milles see väljendub?
Mind puudutas see, kui Wikström ütles, et meie usuelu on muutunud
teatud mõttes harrastuseks. See on kindlasti tõsi, peame
oma usku praktiseerima, lugedes regulaarselt Sõna ja palvetades,
et me ei kaotaks oma leeki ja et usk ei muutuks meie jaoks "hobiks".
Jeesus järgis täpselt juudi seadusi ning osales juutide pidustustel,
kuid Ta ei ehitanud oma suhet Isaga rituaalidele.
Kuidas me, Toni, võime saavutada siirast südameusku,
täites samal ajal vanu traditsioone?
Raske küsimus. Ma ei tea, kas olen selles asjas
kunagi üldse edukas olnud. Oluline on vast meie suhe meie
maapealse isaga. Kui saame lahti püüdest kanda oma isakuju
Jumalale üle, hakkame tasahaaval nägema, milline on tõeline suhe
Temaga, võttes eeskujuks Kristuse suhte Jumalaga.
Tänapäeval kuuleme palju selliseid lauseid:"Jumalat ma usun, kuid
kiriku vastu ja õpetuse vastu on mul see ja see...",
Mida sa ütleksid, Tapani, kas me korrigeerime oma usku ja õpetust-
Jeesust vastavalt oma vajadustele selles maailmas?
Paljud arvavad seda, et meie viis kristlust praktiseerida on muutunud.
Kõik justkui ehitavad endale oma pildi Piiblist.
See on isegi kogemuspõhise teoloogia tuunnuseks:
"Usun seda, mida oma elus kogen ja selle põhjal kujundan oma
pildi Jumalast ja Piiblist."
Tänapäeval on levinud segada kristlusesse veel muid idamaiseid
usundeid ja suundi. Elame vist päris suures usundisupis? Toni?
Jaa, see peab paika. Kui juba tänaval kõndida ja minna näiteks rongijaama,
siis hoones sees olles kohtame kindlasti vähemalt kolme usundi
esindajaid ja reklaamijaid.
Usundid on nähtavad traditsioonides, kuid usk ja usund on kaks eri asja.
Kuidas, Tepa, hoiad oma elus seda, et su usk oleks kindel põhiasjades
ja et me ei läheks igasuguste tuultega kaasa?
Vajame Piibli lugemist aina rohkem iga päev. Püüan iga päev juba
hommikul paar peatükki lugeda ja palvetada. Üksinda "palvekambris"
veedetud aega vajame rohkem, see on paljude kristlaste probleem.
Kui saame kontakti Isa ja Jeesusega, siis paljude kristlaste usk tugevneb
ja me ei lähe praeguste moes olevate idamaiste usunditega kaasa.
Aitäh, Terttu ja Toni, vestlemast.
Tapani, piilume nüüd tulevikku, vaadates,
milline on järgmise loengu teema?
Liigume oma lõpuaja teemaga edasi, keskendudes konkreetsetele
lõpuaja sündmustele, millest Piibel räägib.
Teemaks on "Antikristus ja viha aeg.", sel teemal õpetab
kirjanik Pekka Sartola, kes on seda teemat Piiblist palju uurinud.
Tema loeng saab kindlasti olema huvitav.
Oled kindlasti kogenud, et tänane loeng on olnud huvitav.
Soovime, et teie kodudes ja osadusgruppides arutelu jätkub
ning seeläbi tunnetus kasvab.
On võimalik ka meie foorumis tänasel teemal vestelda,
aadressi näed ekraanil.
Rõõmutseme sinust, et olid koos meiega!
Tere tulemast ka järgmisel korral!
Soovime ja palume su ellu Jumala juhtimist, kaitset ja õnnistust,
et Tema täidaks su maised ning igavesed vajadused.
Tõlge: Lemme-Getter Bogatkin