TV7 PIIBLIKOOL
Palve ja ülistus - dialoog Jumalaga.
Tere tulemast jätkama TV7 Piiblikooli. On rõõm uurida koos
sinuga Jumala Sõna, Piiblit. Alustasime õpetustervikuga,
mille pealkirjaks on "Minu isiklik usk".
Tänase õhtu teema on "Palve ja ülistus-dialoog Jumalaga."
Meid õpetab Maarit Verkkoperä, kes on ülistusjuht Kerava
City-koguduses. Nagu alati, jätkame pärast õpetust vestlemist
TV7 kohvikus ja vestluses osaleb Reijo Telaranta.
Enne kui alustame õpetusega, palvetame koos ja palume taevase
Isa ligiolu ja õnnistust.
Taevane Isa, meie Päästja Jeesuse nimel oleme kogunenud
siia ja täname selle eest, et oled Püha Vaimu kaudu meie
ligi, annad õpetajale taevast tarkust, kuidas
jagada Sinu tõesõnu, avad meie, õpilaste, südamed võtma vastu
selle, mida Sina tahad meile rääkida. Jätame selle õhtu
sinu kätesse, Jeesuse nimel. Aamen.
Palun, Maarit.
Palve ja ülistus-dialoog Jumalaga
Palve algab sellest, et Piibel ütleb: "Et te olete aga pojad,
siis on Jumal läkitanud teie südamesse oma Poja Vaimu,
kes hüüab: "Abba! Isa!" (Gl 4:6) Kui me saame päästetud ja
sünnime uuesti, pannakse meie südamesse see loomulik
vajadus rääkida taevase Isaga. Ja meie südames on Püha Vaim,
palve vaim ja ülistuse vaim.
Palve on isiklik osadus. Palve ei ole see, et pead pähe õppima
mingi skeemi, süsteemi, kuidas oma Isale läheneda. Kui mõtleme
oma isade peale, meil ei ole vaja raamatuid või skeeme,
mis õpetavad meid rääkima oma isaga. Palve ja ülistus on
täpselt samamoodi, väga loomulik osadus.
Mõtleme vastsündinud beebile, kui ta tuleb maailma, ta on täiesti
avatud, nagu tühi raamat või laul, mis ei ole veel hakanud
helisema ja ta vaatab suurte silmadega kõike seda, mida ta
näeb. Talle on tähtis see, et ta kogeb end olevat tähtis, talle
vaadatakse silma. Ta peegeldab seda käitumist ja selle kaudu
hakkab arenema, ta isiksus hakkab arenema tänu emale
ja isale. Samasugune olukord on taevase isaga. Kui me saame
päästetud, me igatseme ja vajame palvet ja ülistust, isikliku kõnet
meie taevase Isaga. Kui me saame seda kogeda, olles osaduses, siis
kuna oleme sündinud Jumala vaimust, see ongi see, mille
sarnaseks me muutume. Me saame vaadelda oma Isa palgest
palgesse. Selline Ta on ja Temast ma olen sündinud,
kasvan ja arenen, et saada samasuguseks.
Me näeme ja kogeme Tema armastust. Samamoodi nagu
väiksel lapsel hakkavad arenema aistingud ja kõnest arusaamine
vähehaaval, samamoodi saame me oma suhtes Jumalaga õppida
ja areneda koos Jumalaga. Me õpime aru saama Tema kõnest.
See on teatud viisil erinev tavakeelest. Me võime õppida
Vaimus mõistma, mida Taevane Isa meile räägib ja kuidas Ta meie
elusid mõjutab. See on dialoog: me räägime Temaga, Ta räägib
meiega. See pole ühepoolne, vaid kahepoolne.
Palve dimensioonid. See on kommunikatsioon koos Jumalaga,
võimalus ja volitus. Piiblis on palju tõotusi sellest, kuidas
me saame pöörduda Jumala poole ja see on suur võimalus.
See on taevaliku pärandi kasutamine. Mt 13:44:
"Taevariik on põllusse peidetud aarde sarnane, mille
inimene leidis ja peitis jälle. Ta läks rõõmuga ja müüs
ära kõik, mis tal oli, ning ostis selle põllu."
Mida rohkem me kasutame võimalust palvetada, seda rohkem me saame
enda kätesse taevast pärandit, mõistame aina rohkem, mis tähtsus
sellel on meie eludes. Palve on ka eesõigus ja kohustus.
Me oleme uuesti sündinud ja saanud vastu võtta usuanni
Jumalalt ja see on maksnud Jumalale Tema ainsa Poja elu. Suured
kannatused, töö, mis ta tegi ristil, tuues lepituse meie pattudele,
kandes meie haiguseid ja nõrkuseid. Sellepärast palve ei ole ka kerge
asi, ega eesõigus või kohustus, mida võiks kasutamata jätta.
Meil on kohustus ja eelkõige võimalus õnnistada maailma
meile antud anni kaudu.
Julgustan igaüht ja iseennast astuma palvemaailma. Oleme
kindlasti kõik sinna astunud ühel või teisel viisil, aga seal on
alati rohkem ja räägin nüüd nii iseendale kui igaühele siin.
Palvemaailmas on veelgi rohkem rikkust. Piiblist võime lugeda, kui
imelisi asju Jumal näitas näiteks Ilmutuse raamatus Johannesele.
Palve on lõpmatu aardeait.
Palve on uks vaimulikesse aaretesse ja kogemustesse.
Palves Jumal tahab kasutada, avardada, anda juurde ja kinnitada
neid armuande, mis ta on meile andnud ja planeerinud.
Igaühele isiklikult. Kui me hakkame neid oma armuande kasutama,
Ta annab juurde ja kinnitab. See on huvitav ja põnev tee koos Jumalaga.
Palve on kui hingamine, me vajame seda kindlasti sama palju, kui
me vajame õhku. Kui me ei hinga, läheb mõni minut mööda
ja juba ilmnevad erinevad häired. Pool tundi hingamata on surmav.
On hea meeles pidada seda ka vaimulikus elus, kui elutähtis
palve on. Palve on kui hingamine, selle läbi meie vaimne inimene
kasvab ja areneb. Me leiame oma identiteedi usklikena.
Nagu vastsündinud laps, kellest rääkisime, ei ole iseenesest
mõistetav, et sellest lapsest kasvab just selline, nagu ta geenid,
potensiaalid näitavad. Kui ta ei koge vanemate turvalist kasvatust,
armastust, pereühtsust ja kõikide füüsiliste, psüühiliste,
vaimulike ja sotsiaalsete vajaduste täitmist, siis sellel on teatud
tagajärjed. Ta ei rakenda kogu seda potensiaali, mis ta elul
võiks olla. Aga kui ta kogeb kõiki neid asju, ta leiab oma identiteedi,
eesmärgi, täiuse, ülesande oma koha maailmas ja elus. Ta leiab rahu ja
õnnelikkuse ka oma elus ja Jumalas. Palve ja ülistusega
on täpselt samamoodi: nende kaudu me leiame oma vaimuliku identiteedi.
Jumala tundmine lähtub uuesti sündimisest ja Jumala Sõnast,
mille ta on seadnud meile aluseks. Jeesus on lihaks saanud Jumala
Sõna. Kui me uuesti sündinud inimestena loeme Piiblit, Püha Vaim,
kes meie sees elab, avab meile seda Jumala Sõna.
See on isiklik kogemus, nagu uuestisündimine, on ka Jumala Sõna
lugemine, mõistmine ja vastu võtmine isiklik kogemus.
Püha Vaim on imeline, ta on koos meiega igal sammul, teab alati,
kusmaal me oma eluga oleme. Ta teab, mis koht või asi Piiblis
on tähtis just selle hetke jaoks. Ta aitab meid samm-sammult edasi.
Piiblis on ka Meie Isa Palve, mille Jeesus ise andis meile.
Jüngrid küsisid, kuidas nad peaksid palvetama ja Jeesus vastas, et
palvetage nii: "Meie Isa..." Ta on meie isa, kellega meil
on armastussuhe. Ta pole "minu Isa" vaid "meie Isa". Kohe alguses
saame aru, et me ei palveta üksi, vaid meid on palju selles linnas või
riigis, kogu maailmas. Ta on meie Isa, suur ja kõigeväeline
Jumal, kes hoiab kogu seda maailma oma kätel.
Mt 6:9-13: "Teie palvetage siis nõnda: Meie Isa, kes sa oled taevas!
Pühitsetud olgu sinu nimi! Sinu riik tulgu, sinu tahtmine
sündigu nagu taevas, nõnda ka maa peal! Meie igapäevast
leiba anna meile tänapäev! Ja anna meile andeks meie võlad,
nagu meiegi andeks anname oma võlglastele!"
Seda Meie Isa Palvet saab kasutada nii sellise tervikuna,
nagu see on antud kui ka osadena, palvetades tundide
kaupa, rakendades erinevaid lauseid sellest oma elus.
Näiteks "tulgu Sinu riik" võib olla ka "tulgu sinu riik minu ellu,
koju, tööle". Võime selles palves meeles pidada oma isiklikke asju.
"...Ja ära saada meid kiusatusse, vaid päästa meid ära kurjast!"
See oli viimane lause sellest palvest. Palve ja ülistus on
tegelikult üks ja sama, läbinisti põimunud. Sest palvet ei saa
olla ilma ülistuseta. Mingisugune palve saab kindlasti olla, aga
see pole see. Kui me palvetame vaimus ja tões, nagu Jeesus ütles,
et selliseid palvetajaid Isa igatseb. Sellist palvet ei
saa olla ilma ülistuseta, et me ütleme: "Taevane Isa,
Sa oled imeline!" See ongi ülistus.
Ülistust ei ole ka tihti ilma palveta. Mina kogen, et ülistus
on muusika vormis palve ja kummardamine.
Selle juures on väga oluline Püha Vaimu osadus meis.
Jeesus ütles, et ilma Temata me ei saa midagi teha. Ja ma kogen,
et me ei saa ka ülistada ega palvetada ilma Temata.
Sest siis on see tõeline palve, mille Jumal äratab meis. On
olemas ka palvekavandeid ja ülistust, mis on lihtsalt laulmine,
mitte südamest lähtuv ülistus Jumalale, vaid muusika.
Seda võib kutsuda ülistuseks, aga see ei tee sellest ülistust,
südamehoiak teeb muusikast ülistuse.
Mis on ülistuse eesmärk? Elu kõige sügavam sisu.
Jumal lõi inimese enda sarnaseks. Mulle vist meeldivad vastsündinud,
lapsed, sellepärast räägin neist nii palju. Väikse lapse puhul on
nii loomulik, et ta imetleb oma vanemaid, eriti kui on
head vanemad. Lapsed on väga lojaalsed. Väikse lapse
suust kõlab väga lihtsalt, et minu kallis Isa on kõige tugevam,
tugevam kui sinu oma. See on üks sügav sisu,
mis Jumal on meisse pannud. Ülistus on ka usutunnistus
sellele maailmale, sest ülistus kannab endas usku. Me usume
Jumalasse, sellepärast me palvetame ja ülistame. Jumal on ka julgustanud
ja käskinud meil palvetama. Jeesus laulis koos jüngritega
kõvahäälselt, võib-olla oli seal ka tantsu ja hüüdmist,
sest kirjakoht räägib, et osad inimesed tulid ütlema, et olge
natuke vaiksemalt. Jeesus ei käskinud vait jääda, Ta ütles,
et kui meie ei ülista, siis hakkavad kivid kisendama.
Ta tahab anda meie, koguduse ja kristlaste, läbi tunnistuse
sellele maailmale. Jeesus suri iga inimese eest, aga nad on veel
nagu surnud kivid, kes ei kuule seda kutset ja armastust. Nad
pole saanud vastu võtta armastust ja elu, mille Jeesus tõi. Aga Ta
tahab, et meie oleme elusad kivid, kes hüüavad selle surnud
maailma poole, inimestele, kes vajavad Teda, kuid ei tea seda
veel. Me peame ülistama ja palvetama.
Üksi ja koguduses. See on ka tähtis, et me palvetame üksi
oma kambris, et meil on isiklik palve ja ülistus, isiklik suhe koos
Jumalaga. Koguduses olev ühine ülistus ei saa asendada meie
oma hetke Isaga. Kui mõtleme perekonnale, on tore kui terve
pere on koos, lapsed on kohal, aga on neid hetki, kui on vaja
olla lihtsalt kahekesi. See on tähtis nii isa kui ka lapse jaoks.
Palve- ja ülistusosadus koguduses on ka tähtis. Seal saame kogeda
suure pere osadust, väge ja kõike muud, mis Jumal on andnud.
Me saame ka teenida teisi armuandidega, sest Issand ütles,
et Ta elab oma rahva ülistuse keskel. Ta tuleb erilisel viisil
Püha Vaimu läbi sellesse hetke, kus me ülistame koos kui kogudus.
Räägin veel Laulude raamatust, mis on väga tähtis palve- ja
ülistusraamat. See on üks Vana Testamendi tarkuse raamatutest.
Sealt leidub ülistuslaule, nutupalveid, kahetsushümne,
mida lauldi vanasti keelpillide saatel. Üks kõige tuntum
laulukirjutaja on Taavet ja tema on kirjutanud palju tuntud laulude
tekste. Algselt need on olnud laulud, aga nendes on ka palju õpetust
ülistusest ja palvest. Need tunded, mis Taavetil olid, olles inimene ja
Jumala oma, on ka sees. See raamat on puudutav ja aus mitmel viisil,
nii palve kui ka ülistus, ka praktilised asjad nende kohta,
kuidas rakendada palvet ja ülistust, aga sealt tuleb välja ka
varjamata inimloomus, kõik ahastusehetked, mida Taavet
tunneb. Laulude raamat on rääkinud palju minu vastu, just rasketel
eluhetkedel, sest hoolimata selles, Jumal ootab, et me palvetaksime
ja ülistaksime Teda, hoolimata sellest, mis eluolukord meil parasjagu on.
Me võime Teda ülistada, isegi kui läheb halvasti, oleme haiged,
meil on palju muresid ja mitte ühtegi rõõmutekitajat, ka siis
on Tema piisav, et olla meie rõõm. Me saame öelda lahti oma
olukordadest ja ülistada Teda hoolimata kõigest, kogeda rõõmu,
rahu ja armastust, mida Jumal pakub, sõltumata olukordadest.
Laulude raamatus on ka teine pool. Kuigi Jumal on alati väärt
ülistust, me ei pea mõtlema, et me peame oma muresid salgama.
Ta on kogu aeg meie turvaline ja hea Isa, kellele me võime anda
üle kõik südame sügavad piinad, ahastuse, isegi Jumala
enda kohta käivad küsimused, kõik mis meie südamel on,
me saame tuua selle Tema ette palves või ülistuses. Tihtipeale
Taavet alustabki laulu sünges meeleolus, toob oma hingest
välja kogu ahastuse ja häda. Kui ta on selle välja toonud, võime
lugeda, et ta ei jää sellesse. Isegi kui ta räägib Jumala kohta kuidagi
kahtlevalt, ta pöördub alati tagasi sinna, et Jumal on ikka hea, väärt
ülistus, ma usaldan Sind, juhtugu mis tahes, ma usaldan Sind.
Me teame, et Taavet paljudes olukordades võitis, liikus oma
eluga edasi, jätkates koos Jumalaga. Kui me palvetades ja ülistades
sammume edasi selles elus, Jumal on koos meiega iga sammu
juures, Ta on turvaline ja väärt ülistust. Tema viib meid läbi
nendest olukordadest, ükskõik kui hull kõik paistab.
Palve ja ülistus on, nagu öeldud, usu rakendamine. Juba see,
et me palvetame ja ülistame Issandat, on usutegu.
Oma lahkumiskõnes Jh 13:31 kuni 16:33, selles pikas kõnes Jeesus
ütleb mitmeid kordi välja selle tõotuse: "Tõesti, tõesti, ma ütlen
teile, mida te iganes palute Isalt, seda ta annab teile minu
nimel. Paluge, ja te saate, et teie rõõm oleks täielik!" (Jh 16:23-24)
Ja veel teine kirjakoht: "Tõesti, tõesti, ma ütlen teile, kes usub
minusse, see teeb neidsamu tegusid, mida mina teen, ja ta
teeb nendest hoopis suuremaid, sest mina lähen Isa juurde
ja mida te iganes palute minu nimel, seda ma teen, et Isa saaks
kirgastatud Pojas. Kui te midagi minult palute
minu nimel, siis ma teen seda." (Jh 14:12-14)
Ülistuse keskel me saame seda kogeda. Jumal tegutseb meie
keskel. Ma tahan julgustada igaühte: sa oskad rääkida Jumalaga.
Selleks pole vaja midagi pähe õppida. Kui usud Jumalasse ja
Jeesus elab sinu südames, oskad Jumalaga rääkida,
omal viisl. Suudad ka kuulda Jumala häält. Jumal räägib
meie igaühega kindlasti natuke erinevalt. Ta kasutab meie
iseloomuomadusi. Ta võib rääkida piltide või sõnade kaudu,
meie elus olevate teiste inimeste kaudu, looduse kaudu. Olen tihti
kogenud, kui lähen jalutuskäigule ja näen ilusat vaadet, näiteks
päikseloojangut, siis ma kogen, et see ei ole juhus, vaid see on
Jumalast. Vikerkaar on ka. Mul oli elus üks raske olukord ja nägin
väikse autosõidu ajal rohkem vikerkaari kui kogu oma jooksul
kokku. Kogesin, et see oli Jumal ütlemas mulle, et Ta
on koos minuga. Sa võid saada täis Püha Vaimu.
Igaüks võib saada täis Püha Vaimu, see on Jeesuse lubadus
meile, et kui Ta läheb tagasi isa juurde, ta saadab meile
eestkostja, kes on Püha Vaim. Püha Vaim tõstab meie sees
esile ülistust ja palvet ning me saame täituda aina uuesti
Püha Vaimuga, rohkem ja rohkem. Tema on palvevaim meie sees.
Temas on rõõm ja rahu. Jumala armastus valati meie südametesse
Püha Vaimu läbi. Saame tunda Jumala armastust
Püha Vaimu läbi. Saame tunda seda enda vastu ja tunda, kuidas see
Jumal planeeris selle nii, et voolab meie kaudu välja.
me oleme kanalid ja allikad, mille kaudu elavad veed saavad
õnnistuseks sellele maailmale.
Sa oskad ülistada. Sa oskad palvetada ja ülistada. Selleks
pole vaja olla tippmuusik, et ülistada. Igaüks võib ülistada
omal viisil:lauldes, pilli mängides, tantsides, käsi tõstes.
Ülistusse mahuvad kõik kehalised väljendusviisid.
Me ülistame Jumalale, et olla tunnistuseks sellele maailmale
vaimu, hinge ja ihu kaudu. Erinevatel viisidel, piirideta,
vabaduses. Seal kus Issanda Vaim on, seal on vabadus.
Sa oled Jumalale kallis ja tähtis. Igaüks meist, me oleme Jumale
kallid ja tähtsad. Ta tahab ka kuulda meie käest, et Tema
on meie jaoks kallis ja tähtis. Ta tahab öelda meile, et me
oleme Talle kallid ja tähtsad. Aamen.
TV7 PIIBLIKOOL
Palve ja ülistus on huvitav sõnapaar. Palvest räägitakse
ja õpetatakse palju, aga kuidas on ülistusega?
Maarit Verkkoperä loeng palvest ja ülistusest on tõstnud esile
elava vestluse TV7 kohvikus. Minuga on vestlemas
Marja-Leena Nyman ja Kaarina Sokka, Tere tulemast.
Aitäh.
Maarit Verkkoperä võrdles palvetamist väikse lapse
rääkima õppimisega. Mis tunde see võrdlus tekitas, Kaarina?
See on aastate töö. Nüüd ma alustan juba päeva ülistades
ja Piiblit lugedes, laulan kõva häälega tihti juutide laule,
aga see ei tulnud iseenesest. See tuli vähehaaval, nõudis
ka distsipliini teha seda ustavalt. See ei lähtu alati tahtest.
Laps on juba suureks kasvanud. Kuidas sinuga, Marja-Leena?
Kogen seda ise nii, et ma tahan olla see väike laps, kes räägib
oma Isaga. Isa, ma armastan sind nii väga, oled imeline, hoolitse
minu eest. Ma tahan palvetada väga lihtsalt, selliste sõnadega,
nagu ma sinuga räägin. Tahan rääkida väga avatult
Jumalaga, meie Isaga.
See kõlab nagu tavaline perekond, kus lapsed räägivad isaga.
Räägiti ka sellest, et palve on miski, millel on kindel alus,
see on meile välja teenitud suure hinnaga Kolgata ristil, õigus öelda
"Abba, Isa". Meil on tegu suurte ja tõsiste asjadega. Kaarina,
kas see pool meenub tihti palvetades?
Jah. Tänapäeval on maailmas nii tõsised asjad, ka oma perekonnas
on juhtunud asju, et see õigus Isa poole pöörduda, olles oma
isiksus, Kõigeväelise Jumala ees, see on pisut hirmutav.
Aga see, et me saame Jeesuse poole pöörduda igal hommikul,
on arm, mida me alati ei mõista.
Teenimatu arm. Marja-Leena, eestpalvest öeldi, et see palve
on antud meile, et võiksime palvetada üksteise ja kogu maailma eest.
Kas sina oled eestpalvetaja?
Jah, tänu Issandale on see kasvamas. Alguses oli see
päris raske, võib-olla ma ei mõistnud selle tähtsust. Aga nüüd, kui olen
kasvanud natuke beebist suuremaks, olen mõistnud,
et eestpalve on väga tähtis. Jumal ei saa vastata, või Ta
ei tee, kui me ei palveta. Me peame paluma. Olen sellest aru saanud ja
võin öelda, et palvetan päris palju, hea meelega.
Maarit Verkkoperä ütles, et palve ja ülistus on omavahel seotud
asjad, mida on võimatu üksteisest eraldada. Ei ole palvet Pühas Vaimus
ilma ülistuseta, ega ülistust, mis ei oleks samas ka palve.
Aga ülistusest räägitakse vähem kui palvest. Kust see tuleneb
sinu arvates, Kaarina?
Ma polegi mõelnud. Alustasin ja kasvasin luteri kirikus,
kus lauldakse hümne, aga arvan, et ülistust võiks rohkem
rõhtutada. Kui me koguneme palvetama ka väiksema rahvaga,
arvan, et seda võiks alustada ülistusega. "Ülistusrüü kustunud
vaimu asemele." See Jumala kummardamine vabastab atmosfääri.
Kirjelda, mis on sinu jaoks ülistus, mis sa teed ja mis siis juhtub.
Ma pöördun Jumala poole ja ülistan Tema kõigeväelisust,
pühadust. Pean parandama meelt kiituse koha pealt, ma pole
õppinud, aga tuleb kiita. Me vajame ülistust, et saada Talle
lähedale.
Marja-Leena, kuidas kirjeldaksid seda, millest alguses räägiti,
et palve on miski, mida tuleb praktiseerida koos ülistusega
üksinda, kahekesi koos Jumalaga, aga samas on see ka asi, mis
on seotud kogudusega, kui me tuleme kokku, me palvetame ja ülistame.
Kas need mõlemad vaatenurgad on tulnud esile ka sinu elus?
On küll.
Kuidas see on juhtunud?
Kõigepealt tuli ülistus koguduses. Mulle meeldis seal laulda,
südames oli hea tunne. Siis jõudis see mulle ka koju, mul on kass,
kelle võtsin sülle ja tantsisin Jumalale. See on nii hea tunne.
Ütlen ka välja, et Jeesus, Sa oled imeline, aitäh, et Sa armastad meid.
See on tõesti imeline.
Kass on ka Jumala loodud kingitus meile.
Miks me ei ülistaks kass süles?
Tapani Talikainen, meie kooli direktor, tere tulemast. Maarit Verkkoperä
rääkis oma sissejuhatuses Taavetist ja tema lauludest. Jäin mõtlema,
et Taavet võib näidata meile, kuidas palvetada ja ülistada Jumalat nii
hädas kui ka rõõmus, aga samas on ta ka kaaslane, kes kõnnib
läbi oma laulude meie kõrval. Mis on sinu vaatenurk Taaveti
tähendusele ülistuses ja palves?
Ta on kindlasti tähelepanuväärne ja tähtis eeskuju meile. Piibel ütleb
tema kohta, et tal oli Jumalale meelepärane süda. Arvan,
et kui süda on täis Jumala tundmist, see tuleb välja ka kiituse ja
ülistusena ning ka tunnetena keset seda elu. Minu jaoks oli
tähtis see, mis Maarit tõi esile, et igas olukorras Taavet siiski
pani oma usalduse Jumala peale. See rääkis minu vastu.
Tapani, kui püüaksid jälle selle õhtu õpetust võtta lühidalt
kokku, kuidas vormistaksid selle õhtu olulisimad küsimused?
Kogen, et palve näitab seda, kui lähedal me elame Jumalale.
Kui palve puudub, siis arvan, et usk on surnud. Kogen,
et Püha Vaim on õpetanud, et ilma palveta Jumal ei tee midagi.
Palve on üks keskne tööriist ja võti jõuda Jumala plaanini ja
elada selles. Teha tõeliseks Jumala riiki.
Vestlus hakkab siin kohvikus lõppema, täname Maarja-Leenat
ja Kaarinat, et võtsite osa meie vestlusest. Tapani, mida õpime
järgmisel korral ja mis teemadest räägime?
Lugesin, et oleme kokku saanud 9 korda ja järgmine kogunemine on
meil kümnes. Meie teemaks on "Pühendumine, eetika ja moraal."
Sellel teemal õpetab meid pastor Marko Huhtala, kes on Hyvinkää
luteri koguduse pastor ja aktiivne tegija meie kirikus.
Tänan sind, et olid meiega kaasas ja loodan, et jätkate vestlemist
oma kodudes. Võid võtta osa ka laiemast vestlusest interneti kaudu,
aadress on ekraanil. Tere tulemast meie seltsi järgmisel
nädalal. Rohkesti Jumala õnnistusi sinu ja su lähedaste eludesse!
Tõlge: Sanna Pitko