SUURVALLAT PELISSÄ
Shalom Jerusalemista. Tämä on Suurvallat pelissä.
Kuukausittainen ohjelmamme Lähi-idän asioista, -
ja kenties kauempaakin.
Tänään keskitymme korvaamattomaan valtaan eli USA:han.
Se tuntuu tehneen paluun Lähi-itään.
Se oli jo kääntänyt huomionsa Aasiaan.
Ja Ukrainan sodan takia Eurooppaan.
Mutta Gazan sota -
sekä Iranin ja Israelin välinen yhteenotto -
näyttää paiskanneen USA:n keskelle tapahtumia.
Kanssamme tohtori Uzi Arad, -
Israelin entinen kansallisen turvallisuuden neuvonantaja -
sekä pääministerin kanslian turvallisuushenkilöstön johtaja.
Hän toimi myös pääministerin poliittisena neuvonantajana.
- Kaukaisessa menneisyydessä.
- Edellisellä vuosituhannella.
Toimit myös Mossadin tiedustelujaoston päällikkönä.
Aikamme ei riitä tähän. Kiitos kun olet mukana.
Ilmavoimien prikaatinkenraali (res.) Jaron Rosen, -
kokenut rynnäkköhelikopterilentäjä.
Hän toimi ilmavoimien esikuntajaoston päällikkönä -
sekä koko puolustusvoimien (IDF) kyberjaoston päällikkönä.
Tervetuloa. - Ilo olla mukana.
Talon oma Jonathan Hessen.
Toimit yleensä ohjelmien isäntänä.
Tällä kertaa olet vapaalla tästä penkistä.
Tervetuloa. - Ilo olla mukana.
- Uzi, sinä olet vanha Washington-ratsu.
Tämä vaihe juontaa aina 1970-luvun alkuun.
Koit USA:n keskeisen aseman Lähi-idässä.
Sitten se yritti siirtyä muille areenoille.
Nyt näyttää siltä että se ottaa paikkansa takaisin.
Venäjä ja Kiina näyttävät istuvan takapenkille.
Ne voivat ehkä jopa tapella keskenään siellä takapenkillä.
- Muiden areenoiden tapahtumia on mielenkiintoista seurata.
Mutta tärkeä oppi tästä on -
ettemme voi tarkastella muita areenoita-
jotka ovat erillään muista.
Siihen on joskus pyritty, -
mutta maailma pakottaa itsensä tähän muottiin.
Eikä Lähi-itä välttämättä ole keskinäyttämöllä.
Ukrainan sota muutti Naton huomion -
ja näin palattiin keskustasapainoon.
Eurooppa nousi hetkeksi taas keskiöön.
Siellä alkoivat konkreettiset vihollisuudet -
ja Venäjä pelasi Euroopan politiikalla.
Lännen liittouman piti muuttaa fokustaan.
Tämä sota on yhä käynnissä.
Lähi-itä nousi esiin tässä kontekstissa.
Euroopan tapahtumat vaikuttavat siihen.
Sitten on entinen Lähi-itä johon uusi Lähi-itä vaikuttaa.
Siksi USA on osallisena sen tapahtumissa.
Se ei aio irtautua Tyyneltämereltä.
Mutta sillä on iso työ sen omien prioriteettien tasapainottamisessa.
Sillä on globaalit vastuut ja vakaus hoidettavana.
Lähi-idän epävakaus saattaa vaikuttaa muiden areenoiden vakauteen.
Tällä hetkellä se on vaarallisin näyttämö.
Siksi USA hoitaa globaalia rooliaan täällä aktiivisesti.
Mielestäni myös rakentavasti.
- Kysyn vanhimmasta ammatistasi.
Joidenkin mielestä se on toiseksi vanhin eli tiedustelu.
Sinä toimit yhteyshenkilönä muihin tiedustelupalveluihin.
CIA:n johtaja William Burns -
johtaa yrityksiä neuvotella panttivankisopimuksesta -
ja tulitauosta.
Tämä on melkoinen poikkeus.
Muistamme kuinka (CIA:n ex-johtaja) George Tenet oli täällä -
24 vuotta sitten.
Yleensä CIA:n johtajat pysyttelevät varjoissa.
Onko CIA:lla paremmat suhteet kollegoihinsa -
kuin diplomaateilla?
- Jossain määrin se auttaa. Sama asia tapahtuu täällä.
Mossadin johtaja on poissa jopa kuukausia perinteisistä velvoitteistaan
jotka ovat aina yhtä kiireellisiä.
Silti hän on mukana panttivankineuvotteluissa -
jotka eivät varsinaisesti ole hänen tehtävänsä.
Niissä hän tapaa virkaveljiään arabimaista, USA:sta jne.
Tämä on mielenkiintoinen poikkeama. Mitä se tarkoittaa?
Panttivankien ottamisesta on tullut islamistisille järjestöille -
peliväline heidän keinovalikoimassaan.
Niiden avulla hoidetaan nyt isoja strategisia asioita.
Nämä neuvottelut ovat erittäin vaikeita ja monimutkaisia.
Jos ryhmät erikoistuvat tähän toimintaan, -
kidnappauksiin ja niiden käyttämiseen vipuvartena, -
silloin ammattilaisten pitää selvittää ne.
- Muistamme toisen CIA:n ex-johtaja Bill Caseyn 1980-luvulta.
Hizbollah kidnappasi, kidutti ja tappoi -
CIA:n Beirutin asemajohtaja William Buckleyn.
Casey yritti saada Iran-Contra -sopimusta aikaiseksi -
joidenkin Reaganin hallinnon jäsenten kanssa, -
osaksi siksi että saisivat Buckleyn takaisin.
Samanlainen kysymys sinulle, kenraali Rosen.
Valmistuit ilmavoimien akatemiasta -
USA:n Alabamassa, Maxwellin lentotukikohdassa.
Olet ollut yhteydessä USA:n ja muiden maiden kollegoihisi.
Miten Israelin siirtyminen USA:n Eucomin piiristä Centcomiin vaikutti?
Eucom on samalla Nato-joukkojen aluetta.
Alueen komentajalla on siis kaksi hattua päässä.
Miten siirto auttoi Israelia?
Miten se lähensi USA:n ja Israelin sotilassuhteita?
- Sotavoimat heijastavat voimaa.
Voiman heijastaminen on hyvin monimutkainen asia.
Joskus komentoketjut -
monimutkaistavat komentajien puhetapaa.
Kun Israel oli osa Eucomia -
ja pääosa toiminta-alueesta Centcomin alueella, -
se oli komentajille haastavaa luovia päivittäisessä työssä.
Tämä itsessään on monimutkainen asia.
Siksi siirtyminen Centcomin alaisuuteen oli fiksu veto, -
etenkin USA:n osalta.
Nyt se voi varmistua että komentajat voivat suunnitella ja toteuttaa -
operaatioita pääuhan eli Iranin edessä.
USA ja Israel katsovat itään -
ja pyrkivät estää Irania heijastamasta omaa voimaansa.
- Aiemmin oli ICE-mekanismi käytössä (Israel, Cent- ja Eucom).
Kolmikko tapasi yleensä Belgiassa, -
Monsin linnassa... - Juomien takia?
- Niin, chateau-viiniä siellä...
- Mekanismilla ohitettiin se että Israel kuului Eucomin piiriin.
Parintekijä oli huoneessa ennen kuin morsian ja sulhanen saivat toisensa.
- Komentoketjut voivat joskus monimutkaistaa asioita -
ja tässä siirto Centcomiin auttoi.
Viimeiset kuukaudet ovat osoittaneet -
miltä yhteistyö operaatioissa näin monimutkaisella alueella -
tulee näyttää.
Aina huthien alueelta etelästä -
Jordanian alueelle ja USA:n läsnäoloon siellä, -
itään Irakiin ja siellä Irania vastassa.
Ei ole muuta keinoa toteuttaa tämä.
Yksi areena, jossa kaikki tapahtuu koordinoidusti.
Ballististen ohjusten torjuntajärjestelmästä -
ohjusten paikallistamiseen ja niiden alas ampumiseen.
Sekä maajoukkoihin. Isis on yhä läsnä.
Tämä areena luo useita ongelmia -
täällä oleville maille.
Siksi Israelin asemointi uudelleen -
Centcomin toiminta-alueen piiriin oli hyvä asia.
- Eurooppalaisia ja Välimeren alueelta saatavia etuja kuitenkin tarvitaan.
Näin oli myös Iranin ampumien ohjusten torjunnassa.
Sen välikädet ampuivat myös niitä.
Eucom ja 6. laivasto toi aluksiaan, antoi suojaa -
ja hoiti osuutensa.
Se toimii itäisellä Välimerellä, Israelista länteen.
Vaikka ohjukset tulivat idästä.
- Ballististen ohjusten torjuntajärjestelmä -
koostuu monikerroksisesta puolustusstrategiasta.
Sen on määrä puolustaa länsimaita.
Nyt se onnistui.
Kyseessä on usean vuosikymmenen projekti.
Se on näiden maiden strateginen luomus.
Se on saman mielisten valtioiden vuosikymmenien sijoitus.
Sillä on jatkossakin iso rooli -
länsimaiden etujen puolustamisessa Lähi-idässä.
Seuraavina kuukausina ja vuosina pitää kiinnittää huomiota siihen -
mistä tohtori Arad juuri puhui.
Kyse on isosta voimanheijastus- ongelmasta.
Tyhjiöitä ei ole. Jos joku lähtee, toinen tulee tilalle.
USA lähti Irakista.
Muut astuivat tilalle. Se alkoi Isisistä.
Nyt Iran täyttää tuota tyhjiötä.
Sen välikädet virtaavat Irakin kautta Syyriaan.
Samoin Libanoniin ja Jemenin hutheille.
Iran epävakauttaa koko aluetta.
Jos tähän lisätään Kiinan ja Venäjän intressit, -
saadaan itäinen blokki joka puristaa läntistä blokkia.
Lähi-idän alueen jälleenvakauttaminen -
täytyy tehdä liittoumassa -
joka täyttää tuon muutama vuosi sitten syntyneen tyhjiön.
Alue vakautetaan alueellisilla liitoilla.
Abrahamin rauhansopimukset ovat sen ensimmäinen taso.
USA ja Nato ohjaisivat nämä asiat.
Näin raja saataisiin lujaksi. Sen jälkeen voi puskea kohti itää.
En näe muuta keinoa.
DIME-menetelmä ei toimi tässä.
- Diplomatia, Informaatio, Militarismi ja Ekonomia.
- Etenkin Kiina on nyt -
on erittäin vahva taloudellisesti.
Kaikilla on informaatiota, sen saaminen helppoa.
Diplomatialla ja sotavoimilla on iso nyt rooli.
Tyhjiö oli liian suuri. USA:n pitää astua takaisin siihen.
Se on maailman poliisi.
Sen on parempi olla sitä, koska se edustaa maailman parempaa puolta.
- Jonathan palasi juuri Washingtonista. Tapasit siellä asiantuntijoita, -
nykyisen ja tulevan hallinnon väkeä.
Miltä USA:n virkistynyt rooli alueella näyttää?
Ovatko he tällä kertaa täällä jäädäkseen?
Voiko marraskuun vaalit olla heilahdus eristäytymisen suuntaan?
- Molemmissa puolueissa on eristäytyjien äärilaidat.
He ovat hyvin äänekkäitä.
En usko heidän olevan puolueiden valtakeskiössä.
Mutta tilanne on selvä kaikille.
Kysymys on siitä millä linjalla tilanne hoidetaan.
USA:n nykyhallinnon päähaasteena on -
Obaman hallinnon lanseeraama takaa johtamisen käsite.
- Eikö se koskenut Libyaa?
- Libyaa, mutta se jatkui muualla.
Se sai ulkoministeri Hillary Clintonin ilmoittamaan Aasiaan suuntaamisesta,
tarkoituksena hillitä Kiinan nousua.
Alettiin valmistella strategista valtakamppailua -
joka on tammikuusta 2021 lähtien ollut kansainvälisen yhteisön käsillä.
Kun katsomme miten nykyinen hallinto käsittelee näitä haasteita, -
nähdään että toisaalta siellä on selkeä ymmärrys -
miten muutokset ovat tapahtumassa.
Niiden käsitteleminen on toinen juttu koska USA:ssa on nyt vaalivuosi.
Globaalilla maailmantaloudella on vaikutusta -
nykyisen hallinnon äänestäjäkuntaan.
Jos kritisoidaan USA:n päätöksentekoa, -
joka perustuu kotimaan politiikkaan, johon kaikki lopulta johtaa, -
niin tämä pitää Israelissa ja muualla ottaa huomioon.
Katsotaan globaalia näyttämöä ja Kiinaa.
Katsotaan Etelä-Koreaa.
Se ilmoitti Iranin Israeliin tekemien iskujen jälkeen -
hallituksen vaihtumisesta omassa poliittisessa ilmastossaan.
Etelä-Korea korosti sitä kuinka Lähi-idän öljystä ollaan riippuvaisia.
Etelä-Korea saa 73 prosenttia öljystään sieltä.
Iran vie 90 prosenttia öljystään "varjomarkkinoille".
Tuotot menevät suoraan Iranille.
Iran kirjasi juuri suurimmat voittonsa kuuteen vuoteen.
Haasteita on paljon, samoin niihin suhtautumisia.
Olen samaa mieltä Jaron Rosenin kanssa tyhjiöstä.
Mutta se ulottuu vielä pidemmälle.
Tyhjiöön liittyvien asioiden tulee korreloida ymmärryksen kanssa, -
että maailman asiat ovat kytköksissä toisiinsa.
Afrikan tapahtumia ei voi sivuuttaa. Sen tapahtumilla on seurauksensa.
Euroopan ja Lähi-idän tapahtumat vaikuttavat toisiinsa.
Tyynenmeren tapahtumat vaikuttavat suoraan Lähi-itään.
Meidän pitää ottaa etäisyyttä ja katsoa kaikkea holistisesti.
Erilaiset suuntaukset pitää tunnistaa -
ja johtajien pitää ottaa ohjat käsiinsä.
Heidän pitää johtaa linjaa yhtenäisemmin.
Silloin ammattilaiset pystyvät luoda strategioita -
jotka ovat selkeämmin määriteltyjä.
Ne ovat silloin selkeitä paitsi viholliselle myös liittolaiselle.
- Uzi, keskitytään hetkeksi -
yhteen seikkaan USA:n ja Israelin suhteissa.
Se liittyy siihen että Lähi-idän arabihallinnot tietävät -
että Israel voi luottaa USA:n tukeen.
Samoin sen, että Israel voi avata ovia Washingtonissa.
Mieleen muistuu mitä ylempi virkailija, -
entinen kollegasi Efraim Halevy kertoi aikanaan -
ensivisiitistään Omaniin.
Se tapahtui 1970-luvun alussa -
Jom Kippur -sodan jälkeen.
Israel tarvitsi arabihallinnon ystäväkseen mutta salaisesti.
Oman halusi Israelin puhuvan sen puolesta -
USA:n valtaapitäville kongressissa ja hallinnossa.
Onko asia yhä näin?
Pelätäänkö Israelia yhä Lähi-idässä siksi, -
että sillä katsotaan olevan valtaa Washingtonissa?
- Sellainen vaikutus on olemassa ja me koitamme hyödyntää sitä.
Mutta tämän vaikutus on heikentynyt.
Israelilaiset, juutalaislobbaajat ja muut valtatoimijat -
voitiin ennen ottaa avuksi.
Mekanismi on yhä olemassa.
Meidän pitää vain elvyttää se.
Se vuotaa monesta kohtaa.
Kolmas iso yllätys näissä tapahtumissa on ollut -
millä voimakkuudella Israelin vastaiset ryhmittymät -
saivat jalansijan eri puolilla USA:ta.
Se on haitallista joillekin intresseillemme.
Meidän pitää vaalia suhteita itse.
En kuitenkaan tiedä saammeko asiamme kaupatuksi.
Mutta tässä on myös opetus päinvastaiseen suuntaan.
Israelilaiset ovat tämän myötä alkaneet ajatella, -
että meidän pitää integroitua tiiviimmin Lähi-itään.
Meidän pitää pelata enemmän Lähi-idän arabipolitiikassa.
Mitä enemmän olemme siinä, sitä enemmän toimimme yhdessä.
Silloin saamme enemmän liikkumatilaa.
Ehkä tässä pitää mennä vielä pitemmälle, -
mikäli USA päättää irtautua Lähi-idästä.
Mitä tälle hauraalle koalitiolle pitäisi tehdä?
USA on valinnut takaa johtamisen linjan.
Voiko tämä koalitio kehittää yhteistyötään ilman USA:ta?
En tiedä.
Mutta meidän pitää pyrkiä kahteen tavoitteeseen.
Yksi on että USA:n läsnäolo Lähi-idässä on hyväksi.
Mitä paremmat suhteet sen kanssa sen parempi.
Mitä paremmin Israel on integroitunut Lähi-itään, sen parempi.
Mitä enemmän USA ja Euroopan liittolaiset osallistuvat siihen, -
sen parempi.
- Kenraali Rosen, sotilastaustasi lisäksi -
olet mukana start up -yrityshankkeissa.
Talous, rahoitus ja liike-elämä jne.
Se on täysin siviilialaa.
Moni pääministeri on virkaan astuessaan todennut, -
sellaiset kuin Begin ja Netanjahu, -
että he haluavat vieroittaa Israelin USA:n tuesta.
Sitten he heltyvät.
Israel saa yleensä vuosittain -
noin 4 miljardin dollarin avustuksen USA:lta.
Se koostuu sotilaallisesta ja rahoitusavusta.
Se ei ole suoranaista rahaa. Se on eräänlainen etuseteli.
Sen kanssa voi mennä F-16 -tehtaalle USA:n Georgiassa -
ja esittää tuo tosite tehtaanjohtajalle.
Ja valita sieltä F-16 tai F-35 -koneita itselleen.
Antaako tämä seikka USA:lle kohtuuttoman vipuvarren -
puuttua Israelin päätöksentekoon?
Pystyykö Israel irrottautumaan tästä riippuvaisuudesta -
ja tehdä täysin itsenäisiä päätöksiä?
Itsenäisyyspäivä on kohta käsillä.
Mutta onko Israel todella itsenäinen?
- Israel on ollut olemassa yli 75 vuotta.
Se on itsenäinen valtio.
Sotilaallinen riippuvuus -
ja tahto irrottautua suurimmasta liittolaisestamme -
on mielestäni... - Hölmöä politiikkaa.
- En oikein ymmärrä mitä sillä ajetaan takaa.
Kyse ei ole itsenäisyydestä ilman apua.
Se on hyvä kytkös.
Se mahdollistaa Israelille diplomaattiset -
ja taloussiteet vahvimman liittolaisensa kanssa.
Se on globaali valta.
Sen pitää osallistua Lähi-idän tapahtumiin.
En ole varma miten asiamme olisivat jos meillä ei olisi sotilasavustusta.
Katsotaan tätä ei-käytännön näkökulmasta.
F-35:sten tekniikka on toki kytköksissä valmistajaan.
Mutta unohdetaan tämä hetkeksi.
Sama pätee kaikkiin vahvimpiin strategisiin kykyihimme.
Ainakin useimpiin niistä.
Mitä tarkoittaa olla itsenäinen, miksi se on meille tärkeää?
Se on tärkeää maa-alueen puolustamisen merkityksessä.
Rajojen suojaus, teemme omat panssarivaunumme, -
omat sotatarvikkeemme ja ilmapuolustuksemme.
Toki sitä rahoitetaan ballististen ohjusten torjuntajärjestelmän kautta.
Tässä on samalla kyse yhteisriippuvuudesta.
Olemme kuitenkin itsenäisiä. Puolustamme itse itseämme, -
vieläpä melko hienosti.
Emme ole täysin riippuvaisia.
Minä näen tämän riippuvaissuhteen, jos sanaa peliä käyttäisin...
- Tämä on Suurvallat pelissä.
- Tämä on hyvien valtojen peliä.
Osapuolet käyttävät hyödykkeitään -
joilla on hyvä sitoa osapuolet yhteen.
Toivon ettemme ole täysin synkronisoidusti yhteen sidottuja.
Mutta Israel on monella tapaa -
USA:n eteentyönnetty lentotukialus, -
joka on varustettu edistyneimmällä teknologialla ja aseistuksella.
Israel on hyvä koealusta näille teknologioille.
Tämän on parempi jatkua.
Riippuvaisuus voi olla molemminpuolista.
Valmistajat USA:ssa vastaanottavat mielellään etusetelit.
Näin maailma toimii joka puolella.
En näe riippuvuussuhdetta negatiivisena asiana.
Keskinäinen riippuvuus on osa vahvaa liittoa.
Ihmiset jotka nostavat tämän riippuvuuden tikunnokkaan -
osoittavat väärään suuntaan.
Meillä on riittävästi riippumattomuutta siellä missä sitä tarvitaan.
Liittolaisemme voivat auttaa meitä heikommilla osa-alueilla.
Auttaisivatko he meitä Gazan rajalla?
7. lokakuuta?
Meidän olisi pitänyt suoriutua paremmin -
eikä asialla ole mitään tekemistä sen kanssa.
- Nyt keskustellaan Israelin puolustusteollisuuteen investoimisesta.
Mutta se ei voi korvata USA-Israel -suhteita.
Yksi syy on taloudellinen mittakaava.
Sitä yritettiin Lavi-hävittäjän kanssa.
Eräät henkilöt politiikan ja teollisuuden riveissä uskoivat -
Israelin voivan tuottaa 300 hävittäjää ulkomaille myytäväksi.
Näin olisi kilpailtu Yhdysvaltalaisten valmistajien kanssa.
Tämä aiheutti poliittisen takaiskun.
Parempi väylä Israelin puolustusteollisuudelle -
löytyy kumppanuudesta ja yhteistuotannosta USA:n kanssa.
- Minua kiinnostaisi sinun ja kollegoiden mielipide seuraavasta.
Onko mahdollista että tämä nykyinen, melko irrallinen liittouma -
saataisiin yhdistymään -
sen taakse ettei Iran saisi ydinaseita?
Ryhtyisikö se tähän tehtävään operaatioilla?
Ja poliittisesti?
- Se on retorinen kysymys.
Sinä olet ollut paikan päällä 2009-2011, -
palvelit hallitusta ja olit perillä salaisuuksista ja keskusteluista.
Hallitus yritti sitä Obaman hallinnon vastustuksesta huolimatta.
Lopulta se päätti ettei voi tehdä sitä.
Nyt olemme samassa tilanteessa.
Sen taakse pitää saada poliittista yhteisymmärrystä.
Mikäli Israelilta löytyy halukkuutta toteuttaa USA:n näkemykset -
Lähi-itään integroitumisesta, -
jossa Saudi-Arabia ja kumppanit normalisoivat suhteensa Israeliin, -
ja horisontissa siintäisi poliittinen ratkaisu kohti Palestiinan valtiota, -
demilitarisoituna versiona, -
niin sitten kyllä.
- Sitoutuisivatko silloin liittouman jäsenet -
konkreettisiin toimiin, jolla estettäisiin Iranin läpimurto -
tai ydinasehankinnat?
- Kyllä luultavasti, mutta jätetään tämä toiseen ohjelmaan.
Emme halua käyttää tätä tähän, -
muuten meillä ei ole muita suunnitelmia tulevan varalle.
- Se tapahtuisi sillä välillä. - Hyvä pointti.
Jonathan, palataan keskusteluihisi Washingtonissa.
Mitkä ovat USA:n poliittisen eliitin odotukset?
Ei vain nykyhallinnossa mutta myös edellisessä palvelleiden keskuudessa.
He saanevat vielä tärkeämmät paikat mikäli palaavat valtaan.
Summaa tämä Israelin odotuksista käsin.
- Jotkut heistä oli korkeassa asemassa viime hallituksessa.
Mike Pompeo oli ulkoministeri, hän on nyt Hudson-instituutin tutkija.
On myös muita jotka saanevat korkean paikan seuraavassa hallituksessa.
Jos saan ensin käsitellä Uzi Aradin -
ja Jaron Rosenin pointteja.
Onko näkemys siitä, että Israelilla olisi vipuvartta USA:han, -
kaksiteräinen miekka?
Lähi-idän toimijat, mukaan luettuna Israelin viholliset -
näkisivät USA:n alueelta vetäytymisen -
olevan Israelin tuhoksi.
Iran on vaatinut että Lähi-itä vapautetaan USA:sta.
Iso-saatana USA:sta ja pikku-saatana Israelista.
Tähän liittyy toinen pointti minkä kenraali Rosen mainitsi.
USA:n vipuvarsi Israelin suhteen -
pantiin toimeen aiepöytäkirjan lausekkeen peruutuksesta -
joka sisälsi 23,6 prosentin asetuotannon osuuden.
- Ulkomaisia hankintoja.
- Kyllä, ne olivat mahdollisia silloin.
He investoivat myös Israelin infrastruktuuriin.
Tämä takasi sen että heillä oli mahdollista -
tehdä valintoja ja tehdä omat päätökset.
- Ei oikeastaan. Olen tietoinen niistä keskusteluista, -
tavoite oli vahvistaa hallituksen vakautta.
Alueen monet liikemiehet -
Beit She'anin kaupungissa ja muissa kehityskeskuksissa -
ovat riippuvaisia sotavoimien pienemmän mittakaavan tarjouksista.
- Se oli alkuperäinen tarkoitus.
- USA:n hallinto ei halunnut että työttömyys lisääntyy täällä, -
eivätkä levottomuudet.
Siksi se vakuutti kongressille -
että vaikka amerikkalainen veronmaksaja -
joutuu tehdä myönnytyksiä, -
se on USA:n edun mukaista eikä vain Israelin.
- Kyllä, mutta vuoden 2009 kriisin jälkeen -
Obama/Biden -hallinnon piti luoda uusia työpaikkoja.
Siksi se lauseke kumottiin ja uusia työpaikkoja syntyi USA:ssa.
Nyt kysymys kuuluu hyödyttävätkö nuo työpaikat USA:ta.
Ja tarjoavatko ne strategisia intressejä USA:lle Lähi-idässä.
Joten tämä on kaksisuuntainen katu.
Mitä tulee kysymykseesi: -
näkymät tulevan USA:n hallinnon osalta näyttävät, -
jotkut voivat ajatella toisin, -
täysin erilaiselta, miten eri haasteiden kanssa toimitaan.
Kyse on linjavalinnasta.
Toinen välttelee yhteenottoa -
ja pyrkii poistamaan kovan vallankäytön poliittisesta yhtälöstä.
Tämä on hyödyttänyt nykyistä hallitusta etenkin Euroopassa.
Se on käyttänyt talouden työkalua mielestäni kuitenkin liian usein siellä.
Sitten on tuleva hallinto -
joka näkee kovan vallan käytön oikeutettuna työkaluna.
Kitkan synnyttäminen tietyillä alueilla on välttämätöntä -
jotta pelotevaikutus viholliseen nähden syntyy. Tämä on länsimainen käsite.
Pelote saa aikaan vakautta.
Se voi avata markkinat jälleen.
- Tai aiheuttaa Armageddonin.
- Todellista johtajaa, jolla on aikeet ja valmius käyttää näitä työkaluja, -
ei haasteta.
Hänen tukena on USA:n mahtiasema.
Kiina ja Venäjä, koko ei-läntinen blokki -
on kaukana haastajan asemasta.
Mutta samalla, jos näitä työkaluja ei ole halukas käyttämään, -
ja vihollinen näkee sen, -
pelote ei toimi ja se haastaa USA:n yhä uudestaan.
- Hyvä pointti, jolla voimme jouhevasti siirtyä pois -
kysymyksestä joka koski USA:n vetäytymistä.
Vain sinä voit vastata siihen, ehkä paremmin kuin kukaan muu.
Kuinka tärkeä kahden johtajan välinen suhde on?
USA:n presidentin ja Israelin pääministerin.
Olet ollut pääministerin kanssa Valkoisessa talossa useasti.
Olet nähnyt johtajien välisen lämmön -
tai se puutteen.
Sen lisäksi mitkä ovat intressit -
ja mitä hallinnon ja hallitusten kanssa on tapahtumassa.
Onko se oleellista?
Israelin nykyinen hallitus -
koottiin loppuvuonna 2022.
Netanjahua ei monesta syystä ole vieläkään kutsuttu Valkoiseen taloon.
Presidentti Biden vieraili Israelissa viime lokakuussa.
Päiviä Gazan sodan alkamisen jälkeen.
Netanjahu ei ole käynyt USA:ssa. He ovat puhuneet puhelimessa.
Ulkoministeri Blinken ja kumppanit ovat käyneet Israelissa.
Kansallisen turvallisuuden neuvonantaja Sullivan on myös käynyt.
- Se on aina ollut oleellista koko modernin historian aikana.
Ja tässä maailmassa jossa olemme riippuvaisia toisistamme.
Liittolaisten yhteistoiminta on elintärkeää.
Toinen maailmansota ratkaistiin Atlantin liittouman ansiosta.
Siitä tuli lännen puolustuksen päätukijalka.
Ja se kehittyi johtajien välisten suhteiden myötä.
- Roosevelt ja Churchill. - Kyse on vielä enemmästä.
Jos analysoidaan anglo-amerikkalaisia suhteita -
nähdään että kaikki kiertyy yksilöiden henkilöllisyyksien ympärille.
USA:n presidenttien ja brittien pääministerien ympärille.
Se että he ovat tulleet toimeen auttaa.
Jos heidän välillä on ollut riitaa, se on satuttanut.
Liittouman hoitamiseksi tarvitaan näitä henkilösiteitä.
Missä se sitten näkyy?
Se näkyy uskottavuudessa.
Voiko luottaa toisen toimivan tietyllä tavalla.
Uskottavuus ja läheisyys on rakennettava -
ja niitä pitää vaalia.
Israelin ja USA:n suhteiden menestys viime vuosina -
liittyy molempien maiden asialliseen asiainhoitoon, -
suhteisiin korkeimmalla tasolla.
Maat tulevat toimeen myös erimielisinä. Golda Meir ja Nixon, -
Jitzhak Rabin ja Gerald Ford.
On oleellista että Israelin pääministeri hoitaa -
USA-portfoliota tehokkaasti.
Tämä liittyy inhimillisiin ja poliittisiin ulottuvuusiin.
Kannattaa panna merkille kuinka molempien johtajat -
kykenevät erottamaan tuntemukset ja toiminnan toisistaan.
Kaikesta huolimatta uskon että Biden pitää Netanjahusta.
Hän muistaa nuoren "Bibin" jonka kanssa vietti aikaa 40 vuotta sitten.
Hän piti ajasta.
Biden itse on persoona.
Mutta kun hän on USA:n ruorissa -
hän toimii Netanjahua kohtaan kansallisista lähtökohdista käsin.
Jos hänen pitää osoittaa tyytymättömyyttä, hän tekee sen.
Joten asioita pitää hoitaa tietyllä kypsyydellä.
- Seuraavaan rivistöön sotavoimissa: -
Muistamme kenraali Norman Schwarzkopfin.
Hän oli vihamielinen Israelia kohtaan vuonna 1991 -
vaikka yleisesikuntapäällikkö Colin Powell oli ystävällinen.
Centcomin komentaja kenraali Michael Kurilla -
sekä entinen yleisesikuntapäällikkö kenraali Mark Milley -
ovat ystävällismielisiä. Nykyinen kenraali Brown vähemmän.
Onko tällä merkitystä?
- Operaatiokyvyt -
ja niiden viimeisten kuukausien aikana käytetty suuruusluokka -
ovat oleellisia vakauden ja turvallisuuden -
sekä voimanheijastamisen kannalta.
Se on se minkä molemmat osapuolet näkevät.
Vastapuoli näkee miten hyvin tai huonosti voimaa heijastetaan.
Se vaikuttaa lopputulokseen eniten.
Molemmat osapuolet heijastavat aseellista ja diplomaattista voimaa -
hyvin tehokkaasti tällä hetkellä. En sanoa kummalla menee paremmin.
Iran heijastaa voimaa erittäin hyvin länteen.
Sillä on välikäsiä ja paljon muuta.
Sillä on suhteet Kiinan ja Venäjän kanssa.
Jos USA ei kykene heijastaa voimaa sotavoimillaan -
ja korkeimmalla diplomaattisella tasolla, niin tämä ei mene hyvin.
- Kenraali Rosen, Jonathan, tohtori Arad, kiitos teille.
Suurvallat pelissä jälleen ensi kerralla.
Nähdään TV7-kanavalla. Shalom Jerusalemista.
Suomennos: Markus Nurmesniemi