JERUUSALEMMA UUDISED
Eetris on Jeruusalemma Uudiste erisaade. Tere õhtust!
Oleme jõudnud oma apostlite sarjas juba neljanda ja seega viimase osani.
Vaatleme täna kolme väga huvitavat Piibli tegelaskuju,
kelle kohta pea kõigil piiblilugejail on juba kujunenud mingi arvamus.
Alustame Matteusest,
Johannese kõrval teisest evangeeliumikirjutajast,
kes oli ka Jeesuse jünger. Markus ja Luukas seda polnud.
Matteuse kohta on teada, et ta sündis Naatsaretis,
kuid elas Kapernaumas ja oli ametilt, või vähemalt tegutses
Rooma okupatsioonivõimu alluvuses maksude ja tollide kogujana.
Juudi perspektiivist vaadatuna
kuulus ta seega tölnerite madalasse ja põlatud klassi.
Markuse evangeeliumis ei mainita Matteuse nime üldse,
kuid räägitakse, kuidas Jeesus kutsus ta end järgima
ja õhtustas tema kodus.
Samas kontekstis mainitakse maksukogujat,
tölner Leevit, Alfeuse poega, mis oli tema õige, algupärane nimi.
Ka tema vend Jaakobus Alfeuse poeg on Piiblis mainitud.
Tölnereid peeti toona avalikeks patustajateks,
isegi ebajumalakummardajaiks.
Neid peeti liigkasuvõtjaiks,
sest neil oli õigus võtta osa maksudest ja tollidest endale preemiaks.
Ehk just seepärast vastaski Jeesus variseridele ja kirjatundjaile:
"Ma ei ole tulnud kutsuma õigeid, vaid patuseid,"
nagu ütleb Matteus oma evangeeliumi 9. peatüki 13. salmis.
Üldise arusaama järgi Matteuse evangeeliumist
kirjutati see algselt aramea keeles, mis oli Jeesuse ajal kõnekeeleks
ja tõlgiti kreeka keelde alles aastail 80.-90.
Selle autor tundis hästi juudi seadusi, Toorat ja muud Pühakirja,
eriti prohvetiraamatuid, mis on seotud lõpuaegadega.
Kristlik kunst kujutab teda tihti ingliga,
kes olevat juhatanud Matteust taevase teabe saamisel.
Matteus on talletanud mõned Jeesuse meeldejäävaimad
lõpuajaga seotud avaldused, ja Tema roll käsuõpetajana
tuleb parimini esile just tema kirjeldustes.
Samas näeb Jeesuse kommet läheneda ühiskonna viletsamatele,
haigetele ja hüljatutele kaunilt just Matteuse evangeeliumis
ja ühes selle olulisimas osas, nimelt Mäejutluses.
Matteuse evangelistikutse viis ta esmalt Süüriasse,
kust ta liikus edasi itta, toonasesse Meedia riiki, Parthiasse
ja lõpuks ka tollasesse Pärsiasse, ehk tänapäeva Iraani.
Pärimuse järgi olevat Matteus jõudnud lõpuks Aafrikasse, lausa Etioopiani,
kus ta kuulutas evangeeliumi ja ehitas sinna lõpuks ka esimese kiriku.
Lõpuks ootas Matteust märtrisurm
Etioopia toonase valitseja Fulvianuse ajal ja käsul.
See toimus tuleriidal,
misjärel tema surnukeha suleti kirstu ja visati merre.
Pärimuse järgi ulpis kirst mõnda aega meres
ja jõudis lõpuks randa,
kuhu Matteust reisidel saatnud jünger Platon olevat hiljem kiriku ehitanud.
Eelvimasena Jeesuse jüngreist vaatleme neist ehk kõige traagilisimat,
nimelt Juudast, lisanimega Iskariot.
Tegu on Juudase nimelise mehega, kelle isa nimi oli Siimon
ja kes pärines Kerijoti linnast,
mis asub ca 10 km kaugusel tänasest Hebroni linnast lõunas.
Juudas valiti jüngriks koos teistega.
Markus mainib seda oma evangeeliumi 3. peatükis, salmis 19,
lisades Juudase järel viite 'kes tema ära andis'.
Eriliseks muudab tervikpildi Juudase kohta see,
et Jeesus ise valis ta, teadlikuna, et just Juudas ta kunagi reedab.
Johannes mainib seda 6. peatüki samides 70 ja 71.
"'Eks ma ole teid kahtteistkümmend välja valinud,
ent üks teie seast on kurat.'
Aga seda ta ütles Juudas Iskarioti kohta,
sest see kavatses teda reeta, üks neist kaheteistkümnest."
Tema kohta räägitakse, et Juudas oli rahakukru hoidja
ja võttis sealt ka oma vajadusteks.
Ehk just seepärast, et ta oli ka varas,
nördis Juudas, kui Maarja võidis Jeesuse jalad eriti kalli nardisalviga.
Pahaselt küsis mees Jeesuselt:
"Miks seda salvi ei ole kolmesaja teenari eest müüdud
ja raha antud vaestele?"
Mõned on järeldanud selle sündmuse põhjal,
et Juudas olevat vihastunud niivõrd, et läks ülempreestrite juurde
ja lubas juhtida nad Jeesuse juurde, nii et nood saaksid Ta kinni võtta.
Nad maksid talle 30 hõberaha
ja sellest hetkest peale otsis Juudas sobivat võimalust
oma Isanda äraandmiseks.
Kuna me kõik süüdistame Juudast selle eest, mida ta tegi,
oleks hea meenutada endale sedagi, et Jeesuse, Jumala Poja ohvrisurm
oli juba varemalt prohveteeringuis ettemääratud sündmus.
Kuna keegi ei suutnud täita seaduse tingimusi
ja lepitada oma patte Jumala absoluutsete nõudmiste ees,
tuli Jumal ise Kristuses ja lepitas maailma enda kaudu,
nagu Piibel meile räägib.
Nii et mingil viisil, mingite olukordade läbi
pidi see kõik siiski juhtuma.
Juudas oli sattunud üheks selle sündmuse tööriistaks,
nagu olid ka ülempreestrid ja kirjatundjad,
nagu oli ka Süneedrium, Pilaatus ja nagu ka tema käske täitvad sõdurid,
kes teo täide viisid.
Oma ülempreesterlikus palves Johannese 17. peatüki 12. salmis
viitab Jeesus taas Juudasele,
mainides, et temas pidi teostuma see, mis Pühakirjas ette oli ennustatud.
Psalm 41 viitab 10. salmis just viimase õhtusöömaaja sündmustele:
"Ka see mees, kellega ma rahus elasin,
keda ma usaldasin, kes mu leiba sõi, on tõstnud kanna mu vastu."
Viimasel õhtusöömaajal avaldas Jeesus jüngritele,
et just Juudas ta reedab. Samuti mainitakse,
et kohe, kui Juudas oli saanud Jeesuselt leivatüki,
läks temasse saatan, ja ta läks oma ülesannet täitma.
Seejärel järgneb midagi, mis on siin tervikus taas hämmastav.
Mõistnud, et ülempreestrid tahtsid Jeesust tappa,
mitte Teda üksnes üle kuulata, Juudas kahetses tehtut.
Ta mõistis, et oli teinud pattu, kui reetis süütu vere,
tagastas 30 hõberaha, läks minema,
ja poos end Matteuse evangeeliumi järgi üles.
Jeesus mainis Juudast ootavat tulevast saatust juba varem:
"Inimese Poeg läheb küll ära, nõnda nagu temast on kirjutatud,
aga häda sellele inimesele, kes Inimese Poja ära annab!
Sellele inimesele oleks parem, kui ta ei oleks sündinud."
Juudase saatus oli seega ette seatud ja määratud,
enne kui ta oma teo oli teinud.
Juuda surma kohta on kaks versiooni. Matteuse järgi ta poos end üles.
Apostlite tegudes mainitakse,
et tema kõht rebenes, nii et kogu sisikond voolas välja.
Siin pole tingimata vastuolu,
sest viimane võis juhtuda poomise tagajärjel.
Juudase teo tagajärgi mainitakse ka Psalmis 109, salmis 8:
"Tema päevi olgu pisut, ta amet saagu teisele!"
Algkogudus valiski Juuda asemele Mattiase, nagu Piibel räägib.
Juudast oleks veel paljugi rääkida ja mõtiskleda,
kuid siirdume nüüd apostlite ja jüngrite seas viimase juurde,
neist tuntuima, Peetruse juurde.
Pärisnime järgi oli ta Siimon, Johannese poeg.
Sarnaselt oma venna Andreasega sündis ta Betsaidas
ja oli ametilt kalamees.
Ameti tõttu oli Siimon ehitanud maja järve kaldale Kapernauma,
kus ta elas koos naise ja ämmaga.
Tema kutsumist Jeesuse jüngriks
kirjeldadatakse muuhulgas Johannese 1. peatükis nii,
et esmalt kohtusid Jeesusega Johannes ja Peetruse vend Andreas
ning just Andreas juhatas Siimona Jeesuse juurde,
kes vaatas teda ja ütles: "'Sina oled Siimon, Johannese poeg,
sind peab hüütama Keefaseks!' - see on tõlkes Peetruseks."
Kreeka keeles tähendab 'petrus' kaljut.
Luukas aga räägib, et Peetrus, toona veel Siimon,
võttis Jeesuse paadis kaasa kalale,
mille vältel Jeesus käskis neil heita võrgud teatud kohta.
Selle tulemusel said nad suure saagi.
Rahvakeelde ongi jäänud seejärel kõnekäänd Peetruse kalasaagist.
Sündmus muutis siiski kohe Siimona toona veel kahtlevat hoiakut Jeesusse
Ta langes Jeesuse ette põlvili, öeldes:
"Mine minu juurest ära, Issand, sest ma olen patune mees!"
Peaaegu algusest peale
on Peetrust kirjeldatud jüngrite väikese siseringi liikmena
koos Johannese ja Issanda venna Jaakobusega.
Seesama väike sisering - Peetrus, Jaakobus ja Johannes,
oli kaasas mäel, kus Jeesus kirgastati.
Seal tegi praktiline Peetrus ettepaneku
ehitada majad kõigile kolmele: Jeesusele, Moosesele ja Eelijale.
Peetrus oli pealtnägijaks enamiku Jeesuse imetegude juures.
Ta vastas esimesena kõigi jüngrite eest,
kui nad Filippuse Kaisareas olid, et Jeesus on Jumala Poeg.
Peetrus oli loomult ilmselt impulsiivne ja reageeris sündmustele kiiresti,
saades samas endale teatud juhi ja eeskuju rolli.
Olles tormisel Gennetsareti järvel ja nähes Jeesust vee peal kõndimas,
oli just Peetrus valmis
samamoodi vee peal kõndides Jeesuse juurde tulema.
Enne Getsemani vandus Peetrus Jeesusele,
et ei lahku Tema kõrvalt kunagi.
Kui Teda vahistama tuldi, haaras Peetrus mõõga
ja raius ülempreestri sulaselt kõrva ära.
Aga ometi vandus ta vaid mõni tund hiljem kolm korda,
et isegi ei tunne oma isandat.
Kõigest hoolimata
andis Jeesus just Peetrusele tõotuse taevariigi võtmete kohta.
Peetruselt küsis Jeesus kolm korda, kas ta armastab oma isandat
ja kuulis ka kolm korda oma ülesannet algkoguduse sambana.
Püha Vaimu väljavalamise järel kuulutas Peetrus Juudas,
Antiookias ja toonase Väike-Aasia paikades.
Ka Egiptuses,
kus tema kolleegiks ja jüngriks oli oma evangeeliumi kirjutanud Markus.
Lõpuks jõudis Peetrus Rooma, kus oli võimas kogudus,
mis pidi tagakiusu tõttu kogunema koobastes ja katakombides.
Roomas Peetrus hiljem ka vangistati toonase keiser Nero ajal
ja mõisteti ristisurma.
Pärimuse järgi olevat Peetrus palunud siiski võimalust
surra ristil pea alaspidi, mis ka juhtus.
See toimus 64. aastal meie aja järgi.
Peetrus olevat ka maetud Rooma, praeguse Peetri kiriku kanti,
kus oli toona kalmistu.
Nii tegime kiirülevaate Jeesuse jüngrite saatustest.
Selline pinnapealne ülevaade
annab siiski vaid kahvatu pildi neist ja nende saatustest,
kuid ehk innustab see Piiblist lisainfot otsima.
Nädala pärast naaseme taas eetrisse Jeruusalemma uudistega.
Paluge rahu Jeruusalemmale, Iisraelile ja kogu Lähis-Idale.
Aitäh vaatamast! Jääge kanalile!
Tõlge: Monika Jaaguri
Kui soovite saadet toetada,
võite helistada TV7 Eesti annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 euri.
Võid teha ka ülekande ekraanilolevale või TV7 Eesti pangaarvele.
Lisa makse saaja nimi ja viitenumber.
Jumal õnnistab neid, kes õnnistvad Iisraeli. Aitäh!
Lisainfo: www.tv7.ee