JERUUSALEMMA UUDISED
Eetris on Jeruusalemma Uudiste erisaade. Tere õhtust!
Juuli neljas erisaates käsitleme seekord apostleid.
Neid Jeesuse järgijaid,
kellest 12 on Piiblis eraldi mainitud jüngrite nime all.
Kuigi nad on meile kõigile tuttavad nelja erineva evangeeliumi
ja ülejäänud Uue Testamendi teemade põhjal,
räägitakse nende apostellikest ülesannetest lõplikult üsna vähe.
Kus nad tegutsevad, kuidas nad toonase paganamaailmaga suhtlesid,
mida korda saatsid, ja lõpetuseks,
millised olid nende maise elu viimased etapid.
Usaldusväärseks peetavaimad allikad
pärinevad muidugi kristluse ajaloo algaegadest,
Rooma keisririigi ajaloost ja teistest
meie ajaarvamise esimeste sajandite ajal kirjutatud ürikutest.
Enim infot, maale ja skulptuure apostlite kohta
on säilitanud nii Katoliku kui Õigeusu Kirik.
Erinevad kunstnikud, kuulsaimana Leonardo da Vinci,
on talletanud lõuendile tuhandeid piibellikke teemasid,
freskosid erinevates kirikutes
ja skulptuure kloostreisse, kirikutesse ja avalikesse hoonetesse.
Kristlus oli toona ka kunstis ülipopulaarne ja teatud mõttes moes,
johtudes kahtlemata Katoliku Kiriku ühiskondlikust
ja vägagi otustavast staatusest.
Asume uurima erinevate apostlite eluetappe.
Mitte tähtsuse või tuntuse järjekorras, sest asi pole selles.
Seepärast võtsin esimesena luubi alla Toomase,
keda tuntakse Piiblis pigem kahtleja kui suure ususangarina,
kes ta lõpuks siiski oli.
Toomas tähendab aramea keeles kaksikut,
mida tähendab kreeka keeles ka Didymos.
Erinevates vanades allikates tuntakse teda ka eesnimega Juudas.
Sünoptilised evangeeliumid - Matteus, Markus ja Luukas
mainivad Toomast vaid jüngrite nimistus,
kuid Johannes räägib temast mitu korda.
Esmakordselt 11. peatükis seoses juhtumiga,
kus Jeesus oli teel Betaaniasse, Jeruusalemma lähedal,
Laatsarust surnuist äratama.
Toomas, kes nägi koos teiste jüngritega,
kuidas variserid ja kirjatundjad olid vaid veidi varem valmis
Jeesust kividega surnuks loopima, mainis alistunult 11. ptk 16. salmis:
"Lähme meiegi, et temaga koos surra!"
Teisel korral mainitakse Toomast seoses viimase õhtusöömaajaga,
kui ta uuris Jeesuselt teed, kuhu Too minemas oli.
Kolmas kord oli alles pärast Kolgata risti ja ülestõustmist,
kui Toomas väljendas kahtlust ülestõusmise suhtes
ja soovis selle kohta konkreetset, isegi füüsilist tõendit.
Pärast seda, kui Issand ilmus neile kõigile,
lausus Toomas need meeldejäävad tunnistajasõnad:
"Minu Issand ja minu Jumal."
Need on kirjas
Johannese evangeeliumi 20. peatüki salmides 24-29.
Piibel räägib, et mõni aasta hiljem, varsti pärast Stefanose surma,
puhkes suur tagakius kristlaste suhtes
ja nad hajutati Jeruusalemmast välja Juudasse ja Samaariasse
ning sealt edasi kaugematesse maadesse.
Toomase misjonireisid on üldiselt seostatud Indiaga.
Ühe traditsiooni järgi olevat Toomas enne seda tegutsenud Süürias,
Edessa nimelises kohas, kuhu ta olevat ka maetud.
Seal on olnud selle mälestuseks Toomase nimele ehitatud kirik.
Mitmed ajaloolased usuvad kindlalt,
et Toomas saabus Süüria hooaja järel toonasesse Pärsiasse,
tegutses seal aastaid, ja jätkas siis teed Lõuna-Indiasse,
Kerala maakonda, kohta, mis kannab täna nime Granganore.
Seal olevat ta rajanud kokku seitse erinevat kogudust
ja ehitanud igasse kohta ka väikese kiriku.
Keralas tegutseb endiselt kristlaste kogukond, toomakristlased,
mis austavad Toomast julge misjonijutlustajana.
Ta püstitas esimesena risti toonasesse hinduismi kantsi Indiasse,
ja räägitakse, et tema läbi sündis ka hulganisti imesid.
Ühe sellise järgi nägi Toomas kord, kuidas grupp kohalikke braahmane
loopis oma usurituaali järgi vett õhku, et jumalatele meelepärane olla
ja vesi kukkus muidugi uuesti tagasi maha.
Toomas olevat läinud grupi juurde ja imestanud:
"Kui vesi juba jumalatele meeldib, miks see siis tagasi maha kukkus?"
Seejärel olevat Toomas öelnud,
et tema Jumal võtaks küll sellise ohvrianni vastu.
Öelnud seda, viskas Toomas õhku suure veejoa,
mis jäi seejärel kaunite valgete õitena õhku rippuma.
Selle tulemusel põgenes osa grupist hirmunult,
kuid enamik jäi kohale ja pöördus lõpuks kristlusse.
Toomas tegutses Keralas kokku 20 aastat,
liikus sealt India poolsaare idaserva, Mylaporesse.
Ühe traditsiooni järgi
olevat ta ehitanud kohalikule kuningale uhke palee.
Mylapore ajastust pole säilinud eriti muud infot peale selle,
et ta suri seal märtrisurma.
Kohaliku kombe järgi tapeti ta eriti julmalt, nimelt aeti teibasse.
Vana traditsiooni järgi tõi üks kaupmees Toomase luud
Mylaporest Edessasse, Süüriasse, kus olevat tema haud.
Keralas, Indias, tegutseb siiani
apostel Toomase poolt sinna rajatud kristlik kogudus, toomakristlased.
Teisena kohtame apostel Markust,
keda tuntakse ka tema nime kandva evangeeliumi järgi.
Kuigi Markus ei kuulunud kaheteistkümne jüngri siseringi,
peetakse teda üldiselt apostliks just tema kirjutatud evangeeliumi tõttu.
Uus Testament mainib isegi kolme erinevat Markust.
Luukas mainib Apostlite tegudes Barnabase töökaaslast,
Jeruusalemmast pärit Johannes Markust
ja Paulus Koloslaste kirjas teist Markust,
kes oli Barnabase sugulane.
Kas tegu on kolme erineva isikuga, või kahega,
või mõtlevad kõik üht ja sama meest - selle üle vaidlevad õpetlased siiani.
Asja kergendaks mõte, et juudist Johannes
oli võtnud rooma lisanime Markus, mis polnud toona sugugi tavatu.
Markust ei mainita 12 apostli hulgas,
kuid ometi eeldatakse, et ta kuulus Jeesust järginud gruppi,
kellest Päästja valis hiljem nood 72,
kelle Ta saatis hiljem Juudasse Jumala kuningriigi tulemist kuulutama,
nagu mainib Luuka 10. peatüki 1. salm.
Markust ja Peetrust seostatakse traditsiooni järgi üsna lähedaselt.
Uurijad on ühel nõul selle suhtes,
et umbes kümme aastat pärast Jeesuse ülestõusmist
võttis Peetrus Markuse oma jüngriks ja too oli ka tema kirjutaja.
Markuse evangeeliumi peetakse üldiselt
Peetruse kirjelduseks Jeesuse aja sündmuste kohta.
Markuse kirjastiil on otsene jutustus paganatele ehk mittejuudi kristlastele.
Vanad kirikuisad, sh Hippolytos, arvasid,
et Markuse info Jeesuse tegevuse kohta lähtus otse Peetruselt.
Ka selles ollakse üldiselt ühel nõul,
et Markuse evangeelium on kõigist neljast vanim
ja osa sellest kasutasid teised oma allikana.
Pärast mõne aasta Peetrusega Roomas veetmist,
alustaski Markus juba omanimelise evangeeliumi kirjutamist.
Sealt jätkasid partnerid teed Aleksandriasse, Egiptuses,
kus töö kestis pikalt ja kuhu rajati ka esimesed kristlikud kirikud.
Egiptuse tänased kopti kirikud peavad kindlaks infot,
et just Markus on nende koguduste rajaja,
mis pidi seega toimuma Peetruse kaasaaitamisel.
Aleksandriasse tekkis siiski suur ja märkimisväärne kogudus,
ning kirikuisa Hippolytose järgi
sai Markusest hiljem ka selle esimene piiskop.
Markuse surma kohta ei teata palju. On vaid kaks erinevat väidet.
Ühe järgi olevat ta surnud märtrina Aleksandrias ca 63. a,
teise järgi 68. aastal.
Markuse tähendus kristlaskonnale ei lõppenud tema surmaga,
vaid mitmeski mõttes jätkus see erilisel kombel Veneetsia linnas.
Linna varasesse ajalukku kuulub lugu kahest kaupmehest,
kes varastasid Aleksandriast umbes 828. a
Veneetsia tollase juhi, doodži käsul Markuse maised jäänused
ja tõid need salaja Veneetsiasse.
Toona oli islam oma vallutusretkedel
jõudnud juba ka Veneetsias kontrolli haarata
ning linna aadlikud vajasid mingit tuntud kristlikku sümbolit,
et toetada oma võitlust islamiokupantide vastu.
Veneetsia sõdurite võitlushüüuks neis võitlustes oligi hiljem
"Viva San Marco! Elagu Püha Markus!"
Markuse sümboliks kujunes hiljem tiibadega lõvi,
kelle käpp on evangeeliumiraamatul.
Markuse mälestuseks ehitati Veneetsiasse suur basiilika,
kuhu väidetakse olevat maetud ka Markuse säilmed.
Sellega lõpeb esimene apostleid käsitlev erisaade.
Keda järgmine kord vaatleme, saad teada, kui jääd kanalile.
Paluge rahu Jeruusalemmale, Iisraelile ja kogu Lähis-Idale!
Kohtumiseni nädala pärast!
Tõlge: Monika Jaaguri
Kui soovite saadet toetada,
võite helistada TV7 Eesti annetustelefonil 900 1777.
Kõne hind on 7 euri.
Võid teha ka ülekande ekraanilolevale või TV7 Eesti pangaarvele.
Lisa makse saaja nimi ja viitenumber.
Jumal õnnistab neid, kes õnnistvad Iisraeli. Aitäh!
Lisainfo: www.tv7.ee