JERUSALEMIN VARTIJAT
Tervehdys ja tervetuloa katsomaan keskustelusarjaa -
jossa vierainani on Israelin sotilas- ja turvallisuustoimijoita.
Vieraana tänään on kenraalimajuri evp Mickey Edelstein.
Terve, ilo olla ohjelmassa. - Kiitos paljon.
Olet entinen kommando-, laskuvarjo- ja jalkaväkiupseeri.
Urasi on ollut maineikas. Ylenit kenraalimajuriksi ja -
toimit puolustusasiamiehenä Washingtonissa ja Ottawassa.
Mickey, sinä kuulut joukkoon, -
joka syntyi '60-luvun puolivälin tienoilla.
Saitte kutsun palvelukseen 18-19 vuotta myöhemmin.
Esim. Aviv Kochavi, IDF:n komentaja [2019-2022], on ikäpolveasi.
Aloitit IDF:ssä aikana, jolloin se ei ollut maineensa huipulla.
Käytiin Libanonin sotaa. Useat uraupseerit harkitsivat eroa.
Aikalaisistasi moni kuitenkin jäi sotilasuralle ja -
menestyi erinomaisesti.
Mikä sai sinut valitsemaan, vastoin ajan virtauksia, sotilasuran?
Luulen, että se johtuu osin kotikasvatuksestani.
Vanhempani opettivat, että maan eteen tulee tehdä voitavansa.
Yksinkertaista. - Mikä oli heidän taustansa?
Heidän taustansa ei ole aivan tavanomainen.
Isäni oli 30-vuotias muuttaessaan Israeliin. - Mistä? - Argentiinasta.
Hän menetti useimmat sukulaisensa holokaustissa.
Hänen armeija-aikansa oli lyhyt. Hän oli kemisti.
Koulutuksensa suuntaamana hän oli lääkintäjoukoissa.
Äitini oli apteekkari. Hän pääsi lukiosta v. 1948, -
jolloin ei järjestetty päättökokeita.
Hänet lähetettiin Sveitsiin, koska Israelista puuttui farmasian koulutus.
Palattuaan hän toimi alalla muutaman vuoden.
Vanhempasi kemiat siis kohtasivat. - Ehdottomasti.
Isäni oli aikanaan kehittämässä Israelin ydinenergiaosaamista.
Silloin ja nytkin Soreqissa ja Dimonassa on tutkimusreaktorit.
Kummassa isäsi oli? - Dimonassa ja siksi synnyin ja kasvoin etelässä.
Perhetaustani ei siis ole kovin sotilaallinen.
Sain hyvän kasvatuksen, -
ja vanhemmillani oli minuun suuri vaikutus.
Viivästytin asevelvollisuuttani vuodella ja -
olin vapaaehtoisena yhdellä Israelin ongelmallisimmista alueista.
Missä toimit? - Ramat Eliyahu, Rishon LeZionissa.
Olin siellä Israelin partiolaisten vapaaehtoisena.
Yhteisöasiamies, sosiaaliavustaja? - Kyllä.
Olitko tietoinen isäsi työn salaisesta luonteesta tai -
tiesitkö vain yleisellä tasolla, missä hän oli työssä?
Työstä ei koskaan puhuttu.
Erikoisjoukkoaikanani äitini mielestä -
päivällinen kanssamme oli pitkästyttävintä mitä hän tiesi.
Isäni ei sanonut mitään, ja minä noudatin esimerkkiä.
Olitte joko hiljaa tai puhuitte säästä. - Juuri niin.
Isän ollessa 87-vuotias, hän kerran kertoi jotain valaisevaa.
Hän kuoli viime vuonna 94-vuotiaana.
Kun isä oli 87-vuotias, -
matkustimme aiemmin Puolalle nyt Ukrainalle kuuluvalle alueelle -
katsomaan suvun teloituspaikkaa.
Olimme haudalla metsän keskellä, kun kysyin, -
että mitä hän ajattelee elämästään.
Kävelimme yhdessä, kun hän kertoi -
työnsä olleen älyllisesti kiinnostavaa ja johtaneen läpimurtoihin.
Hän myös uskoi työnsä tulosten vahvistaneen maamme itsenäisyyttä.
Tätä laajemmin hän ei koskaan kertonut työstään.
Tästä kovin lyhyestä vastauksesta kysymykseesi voi päätellä, -
että Israelin kyky olla takaamassa "ei enää koskaan" -hokemaa -
oli se mitä isäsi edisti työssään.
Isäni näkökulma Israeliin oli filosofinen.
Hän muisti hyvin holokaustin.
Hänen kokemansa antisemitismi Argentiinassa oli syynä muuttoon.
Huolimatta työpaikastaan, Jom Kippur -sodan aikana -
hänelle oli tärkeää, kun oli vapaana työstään, -
toimia vapaaehtoisena.
Vuosien päästäkin hän osallistui vapaaehtoistoimintaan, -
vaikka hänen työnsäkin liittyi läheisesti Israelin itsenäisyyteen.
Hänen mottonsa, jota mm. aiempi pääministeri käytti, oli, -
että meidän tulee aina kyetä puolustamaan itse itseämme.
Dimonassa oli teknologiaa Ranskasta ja rahoitusta Saksasta.
Sen pääajatus oli kuitenkin luotu Israelissa.
Tiedän sen, mitä Wikipediasta on luettavissa.
Tai sinun tapauksessasi Mikipediasta!
Mitä sinuun tulee, halusit valita vapaasti, etkä vain odottaa, -
että saisit käskyn palvella jossain yksikössä.
Valitsit yhden puolustusvoimien huippuyksiköistä.
Puntaroin valitako maavoimat, panssarivoimat vai erikoisjoukot.
Puhuin kotipaikkakunnaltani läheltä Beersebaa tutun kanssa.
Hän luetteli Shaldagissa-, Sayeret Matkalissa- ja SEALsissä, -
Israelin Flotilla 13:ssa palvelleita kavereita.
Olitko innokas uimari?
Uin mielelläni, mutta olen mieluummin kuivalla maalla.
Päätin yrittää päästä -
parhaaseen mahdolliseen yksikköön ja tehdä parhaani.
Viime vuosina Israelissa, -
ja ehkä jo sinun aloittaessasi, on ollut selvä hierarkia.
Ensin pyritään parhaisiin yksiköihin.
Näitä ovat ilmavoimien Shaldag-kommandot, -
tiedustelun Shayeret Matkal ja merivoimien SEALs Flotilla 13.
Jos ei onnistu pääsemään näihin, yrittää seuraavaksi -
tiedustelu- tai laskuvarjoyksikköön tai päätyy sitten jonnekin muualle.
Sinä pääsit heti ykköskohteeseesi.
Niin kävi. Olin hyvin tyytyväinen enkä ole katunut valintaani.
Myöhemmin sotilasurallani päätin vaihtaa varsinaiseen armeijaan.
Suurempaan yksikköön? - Juuri niin.
Olin viihtynyt hyvin erikoisyksikköympäristössä, -
mutta halusin laajentaa toimintakenttääni armeijassa.
Miltä ihan alokasvaiheessa erikoiskoulutus tuntui?
Oliko se alun harjoitus- leireineen kuormittavaa?
Erikoiskoulutuksessa haaste on ensisijaisesti psyykkinen.
Kyse ei ole yksistään vaikeudesta tai siitä, -
että selviäminen edellyttäisi kaiken fyysisen voiman käyttöä.
Fysiikkakoulutuksen vaihe -
kestää noin 18 kuukautta.
Koulutus pyrkii ensisijaisesti kehittämään psyykkistä kyvykkyyttä.
Mainitsit Shaldagin, Shayeret Matkalista irtautuneen yksikön.
Se aloitti Shayeret Matkalin reserviläispataljoonana, -
mutta itsenäistyi ilmavoimien erillisyksiköksi.
Yleisesti ottaen erikoiskoulutuksen haasteet ovat psyykkisiä.
Tavoitteiden mukaan -
tarkoitus on kouluttaa kommandoja, jotka osaavat toimia osana ryhmää.
Täytyy myös oppia toimimaan yksin.
Omasta kokemuksesta tiedän, -
että on tilanteita, jotka vaativat itsenäisyyttä.
Täytyy kyetä tekemään päätöksiä ja ymmärtää erikoisjoukkojen luonne.
Kyse ei ole parhaasta kivääristä tai parhaasta ampujasta, -
vaan tilannetajusta ja komentajan aikeiden ymmärtämisestä.
Tulee olla käsitys, miten voi vaikuttaa niin, -
että vihollisen heikkoudet korostuvat ja -
tehtävä onnistuu maksimaalisesti.
Seuraavasta sodasta puhuttaessa USA:lainen kenraali voi sanoa, -
ettemme halua tavallista sotaa vaan voiton etulyöntiaseman avulla.
Erikoisjoukot toimivat aloitteellisesti ja yllätyksellisesti.
Vihollinen ei tiedä, että isku on tulossa tai käynnissä.
Paikalta poistutaan paljastumatta.
Kaikki tämä vaatii erityisominaisuuksia.
Olet epäilemättä oikeassa.
Perusta rakennetaan koulutus- järjestelmällä ja kotikasvatuksella.
Erikoiskoulutuksessa painotetaan -
operaatioiden edellyttämien toimintatapojen sisäistämistä.
Tämä koskee niin kommandoja, ryhmiä kuin komentajia.
Täytyy hahmottaa, mikä eri tilanteissa on ensisijaista.
Joskus se voi olla vastustajan lyöminen, joskus salassa pysyminen.
Tulee osata keskeyttää operaatio ja yrittää myöhemmin uudestaan.
Minä ja useat muutkin ovat kokeneet tämän useita kertoja.
Vaaditaan kärsivällisyyttä ja tilanteen ymmärrystä.
En tarkoita vain fyysistä iskua, vaan tehtävän ajoittamista niin, -
onnistumisen mahdollisuus on 100%.
Ja on taito keskeyttää operaatio.
Meillä on ollut vieraina henkilöitä kuten Ehud Barak ja Dan Hagari, -
jotka ovat johtaneet Sayeret Matkalia tai Shayetet 13:a.
Operaation toteuttajat uskovat usein tietävänsä paremmin -
kuin IDF:n komentaja, vaikka tämä olisi yksikön entinen komentaja.
Annettiinko sinulle liikkumavaraa operaatioiden aikaisiin päätöksiin?
Kyllä. Kolmessa johtamassani yksikössä -
oli joitain eroavuuksia, mutta paljon enemmän yhteistä.
Kyse on siitä, kellä on käskyvalta. Asia on mielenkiintoinen.
Joukkojen komentaja tai joku ylempi voi istua tilannehuoneessa.
Nythän operaatiota voisi seurata dronejen välittämästä kuvasta.
Me kaikki näimme iskun bin-Ladenia vastaan videolta ja -
kuinka presidentti Obama seurasi sitä tilannehuoneesta käsin.
Israelissa komentajan huoneessa ei ole näyttöjä. Hän kuuntelee.
Onko valinta tietoinen? - On.
Sillä estetään väärinarviointeja. Paikalla olevat päättävät.
Siinä selitys näyttöjen puuttumiselle.
Kohteessa oleva johtaja ei ole vain visuaalisen tiedon varassa.
Sinä olet kokenut molemmat puolet. Olet toteuttanut operaatioita ja -
valvonut niitä prikaatin ja divisioonan johdossa ja kenraalimajurina.
Koit varmaan joskus houkutusta mennä väliin. Miten vältit sen?
Joskus täytyy ymmärtää, mihin kaksi seuraava askelta johtavat.
Käskyvallan periaatetta täytyy kuitenkin noudattaa.
Se on yksi vahvuuksiamme.
Vaikka virhe tai virheitä tulee, on kuitenkin parempi, -
että kentällä uskalletaan ottaa riskejä.
Riskinotto tukee vastuun säilymistä operaation tekijöillä.
Periaate on kiinnostava.
Ilman sitä ollaan vahtipäälliköitä.
Riskien välttelijöitä.
Luulenpa, etten koskaan katunut, -
vaikka teinkin virheitä.
Tämä palautuu aiemmin esittämääsi kysymykseen.
Annamme komentajille hyvää koulutusta -
missioiden johtamiseen ja tilanteiden ymmärtämiseen.
Opetamme arvioimaan onko "ekosysteemi" -
operaatioiden onnistumiseksi oikeanlainen.
Mielestäni tämä erottaa erikoisjoukkojen kommandot -
armeijan sotilaista.
Olit yksikön komentajana Juudeassa ja Samariassa.
Esimiehesi oli divisioonan komentaja.
Olettaakseni luottamuksen pitää olla molemminpuolista.
Esimiehen tulee luottaa alaisen taktiseen osaamiseen.
Alaisen tulee puolestaan luottaa, että esimiehellä on takanaan ura, -
jonka pohjalta hän tietää ja ymmärtää, mikä alaista voi odottaa.
Oliko kohdallasi näin? - Kyllä.
Komentajien kesken käytiin paljon keskustelua operaatioista.
Sotilasarvolla ei ollut merkitystä. Kenraalitkin osallistuivat.
Luottamuksen rakentaminen vaatii huolellisuutta.
Rakentaminen vaatii kommunikoinnin osaamista.
Täytyy kertoa haasteista ja käydyistä keskusteluista.
Täytyy luoda ymmärrys tavoitteista, vaihtoehdoista ja valinnoista.
Puhutaan traagisesta tapauksesta, -
jossa johdit erikoisyksikkö Duvdevania.
Olit ihailtu ja jopa rakastettu upseeri. Tapauksen jälkeen -
sait tukea IDF:n ulkopuoleltakin kuten Ariel Sharonin perheeltä.
Tukijasi ottivat yhteyttä mm. toimittajiin ja -
valittivat saamastasi kohtelusta.
Traagisessa tapahtumassa kolme yksikkösi sotilasta -
kuoli oman puolen sala-ampujien luodeista.
Toisaalta sanotaan, että täytyy saada tehdä virheitä ja -
että se on luonnollista ja vääjäämätöntä.
Virheitä syntyy sotatilanteissa pikemmin kuin rauhallisina aikoina.
Tapauksesta tuli tuntu, että ylin johto sysäsi vastuuta alaspäin -
everstiluutnantin ja tämän esimiehen tasolle.
Esimiehesi oli prikaatinkenraali Shlomo Oren.
Miten sinä aikanaan koit tämän?
Kerron tilanteesta ennen ja jälkeen.
Asiaa tutki komitea. - Itse asiassa kaksikin.
Molempien kanta oli, että minulla ei ollut syytä erota tehtävästäni.
Päätin kuitenkin erota.
IDF:n komentaja Shaul Mofaz koki asian vaikeana.
Hän pyysi minua jäämään, mutta pyysin eroa.
Miksi, kantaaksesi vastuun?
Kyllä. Kerron, mistä oikeastaan oli kyse.
Komiteat arvioivat minun ja Shlomo Orenin toiminnan eroja.
He näkivät puutteita Orenin osallistumisessa ennen operaatiota.
Operaation suunnitteluunko? - Juuri niin.
Parin vuoden aikana toteutetuissa operaatioissa -
Juudeassa ja Samariassa ei missään ollut ollut vastassa tulta.
Puhut 1990-luvun lopusta. Operaatio tapahtui v. 2000.
Mellakat alkoivat pari viikkoa myöhemmin.
Tutkinta ei löytänyt mitään puutteita -
Shlomo Orenin toiminnassa operaation kestäessä.
Operaatio oli suunniteltu siten, -
mikä oli tapa yleensäkin, -
että sen sisään rakennetaan turvavarmistuksia, yleensä 2-3.
Suunnitelmassani niitä oli 5.
Ongelman valitettavasti aiheutti kaksi sala-ampujaa, -
jotka eivät noudattaneet ohjeita. Se romutti turvavarmistukset.
Sama koski kolmatta kuollutta.
Olivatko he kersantteja vai korpraaleja? - Kersantteja.
Asiaa monimutkaistaa vielä se, että olin aiemmin ehdottanut -
näiden kolme erottamista yksiköstä, mutta ehdotus ei mennyt eteenpäin.
Tapaus oli siis moniulotteinen.
Minun eroni syynä oli operaation lopputulos.
Syynä oli hallinnollinen ei henkilökohtainen virhe? - Kyllä.
Tästä syystä koin mm. Ariel Sharonin perheen -
ystävyyden ja tuen todella arvokkaana.
Tein kuitenkin selväksi, etten tee kuten he pyytävät.
Sotilasuralla ei ollut minulle niin väliä, -
vaan sillä miten kannan vastuuta.
Kävin tiukkaa keskustelua tästä lakimieheni kanssa.
Hän oli hieno ihminen, joka valitettavasti kuoli vuosi sitten.
Hänen mukaansa ero oli virhe ja sotilasurani loppu.
Jos eroaisin voisin joutua rikosoikeudelliseen vastuuseen.
Minusta kyse ei ollut siitä. - Vaan arvoistasi? - Totta.
Hän arvosti kantaani.
Seurauksena oli, että ylennys Shaldagin johtoon jäädytettiin.
Ylennyksen oli ollut tarkoitus toteutua parin kuukauden jälkeen.
Myöhemmin Shaul Mofaz myönsi minulle tehneensä virheen, -
mutta asialla ei ole väliä.
Aikanaan vierastin hänen menettelyään, mutta päätös oli hänen.
Hänellä oli omat perusteensa. Armeijassa toimitaan näin.
Kahden vuoden päästä kieltäydyin Shaldagin komentajan paikasta.
Kun tarjous esitettiin, johdit laskuvarjopataljoonaa ja -
myöhemmin prikaatia siirtokuntien alueella.
Ennen prikaatia minulle tarjottiin Shaldag-tehtävää uudestaan.
Päätin sanoa ei. Tosiasiassa Halutz tarjosi -
kaikkien erikoisjoukkojen päällikkyyttä ilmavoimissa.
[Dan] Halutz oli tuolloin ilmavoimien, myöhemmin IDF:n komentaja.
Ensimmäinen keskustelurupeamamme lähenee loppuaan, mutta kysyn -
oliko toimintatapasi yleinen kollegoittesi keskuudessa?
Tarkoitan uransa keskivaiheella olevia -
pataljoonan komentajiksi ylenneitä upseereita.
Menestys johtaisi prikaatiin ja ehkä esikuntaan.
Oliko asenteesi tyypillinen, -
vai oliko vallalla enemmän urahakuinen suhtautuminen?
Arvot ovat useimpien, joskaan ei kaikkien, motiivina.
Monet toimivat arvojensa mukaisesti.
Näin tämän toistuvasti mm. Sayeret Matkal -erikoisjoukoissa.
Virhe myönnetään ja kannetaan siitä vastuu.
Näin oli Shamaliyehin tapauksessa ja muuallakin.
Myöhemmin urallasi johdit jalkaväkiprikaati Nahalia, -
joka taisteli Libanonissa v. 2006.
Vastasit Gazan divisioonasta -
v. 2004 käytyjen taistelujen aikaan.
Olet myös johtanut laskuvarjo- ja jalkaväkijoukkoja.
Ajatuksesi kaikkien IDF:n erikoisjoukkojen -
uudelleenorganisoimiseksi ovat olleet innovatiivisia.
Puhumme näistä seuraavassa jaksossamme.
Lisäksi aiheena on työsi puolustus- asiamiehenä Pohjois-Amerikassa.
Kenraalimajuri Mickey Edelstein, kiitos tältä erää. - Kiitos paljon.
Suomennos: Pirkko Oittinen