JERUSALEMIN VARTIJAT
Tervehdys Jerusalemista. Katsot keskustelusarjaa, -
jossa vieraanani tänään on kenraalimajuri (evp) Eitan Dangot.
Hänellä on takanaan pitkä ja ansiokas ura.
Olen Amir Oren.
Ensimmäisessä osassa puhuimme urastasi tykistöupseerina ja -
pääsimme aikaan, jolloin olit kotirintamajoukkojen johdossa.
Näiden joukkojen vastuisiin kuuluu myös -
avustaminen Israelin ulkopuolella tapahtuvissa katastrofeissa -
kuten maanjäristystilanteissa ja vastaavissa.
Sinä johdit yhtä tai ehkä useampaakin sellaista operaatiota.
Miten koit nämä tehtävät?
Aihe on herkkä ja kiinnostava.
Johdin avustusdelegaatiota Mombasassa, Keniassa v. 2003.
Tapahtumat ajoittuivat vuodenvaihteeseen 2002-2003.
Silloin kolme itsemurha-terroristia -
tunkeutui hotelliin, johon oli juuri tullut ryhmä israelilaisia.
Tunkeutujat murhasivat kaksi veljestä ja seurueen oppaan.
Haavoittuneita oli lukuisia.
Tätä ennen oli yritetty osua ohjuksella -
Mombasasta nousussa olleeseen israelilaisen Arkian lentokoneeseen.
Tämä tapahtui marraskuussa 2002.
Kuulin tapahtuneesta Israelissa ollessani matkalla -
esikunnan kokoukseen Tel Aviviin.
Kaksi tuntia myöhemmin sain puhelun ja tehtävän organisoida yksikkö, -
jossa ydinjoukko olisi jalkaväen sotilaita.
Kuuden koneen laivueessamme olisi -
ilmavoimien Hercules-koneita ja yksi Boeing.
Tehtävänä oli tuoda kotiin haavoit- tuneet ja selvittää mistä on kyse.
Tilannetietoa oli, mutta ei kovin tarkkaa.
Missio muistutti Entebben operaatiota.
Oli yksi iso ero. Emme käyttäneet voimaa.
Ymmärsin, että kun saapuisimme Keniaan, -
saisimme tilannetietoa lentokentällä Mossadin edustajilta.
Tieto osoittautui niukaksi, -
eikä paenneiden terroristien jatkoaikeista ollut varmuutta.
Entebben tyyppisen operaation sijaan kyse oli -
haavoittuneiden kuljettamisesta Israeliin.
Mainitsit ilmaiskusta.
Tärkeintä on, että jokainen ulkomailla oleva israelilainen -
voi yllättävän tapahtuman kohdatessa olettaa, -
että valtio tai IDF tulee apuun.
Laskeuduimme Boeingilla Mombasaan -
pari tuntia ennen Hercules-koneita.
Minulla oli silloin aikaa miettiä, miten toimisimme.
Laskeuduimme ilman valoja lentokentän pimeään kolkkaan.
Saarsimme lentokentän jalkaväellä, joita oli lähes pataljoonan verran.
Kaikkiaan autoimme satoja israeli- laisia pääsemään pois Keniasta.
He olisivat voineet matkustaa myös säännöllisillä lentovuoroilla, -
mutta luottivat IDF:ään.
Näin mikä merkitys juutalaisille ja muille israelilaisille on, -
kun iskun tapahtuessa IDF tulee apuun ja tuo kotiin.
Vastaavaa ei useissa muissa maissa ole.
Tulin Israeliin operaation viimeisellä lennolla.
Palaavat oli kuljetettu, mutta sotilaille ei ollut ollut tilaa.
Odotimme kuljetuskonetta hakemaan meidät.
Saavuimme Israeliin hanukan ensimmäisenä päivänä.
Tunteet valtasivat minut, -
kun näin ohjaamosta Eilatin.
Ymmärsin, mikä etuoikeus on olla upseerina IDF:ssä ja -
olla toteuttamassa vuorollaan suuren organisaation operaatioita.
Ne perustuvat Israelin kehittämään pelastusmalliin.
IDF:n varsinaiset tehtävät ovat kuitenkin maan sisällä.
Sivusimme jo työtäsi Alankomaissa ja Naton päämajassa Brysselissä.
Toimit Israelin suurlähetystössä sotilasasiamiehenä.
Sait siellä kokemusta työskentelystä uskoministeriön kanssa.
Juuri kuvaamasi kaltainen operaatio Mombasaan -
varmaan avasi sinulle uuden näkökulman.
Tarkoitan hallinnonalojen yhteistyötä -
kuten koordinaatiota ulkoministeriön, Mossadin ja IDF:n välillä.
Onko Israelissa valmistauduttu koordinoituihin operaatioihin vai -
improvisoidaanko, kun säännölliset yhteydet -
ministeriöiden ja operatiivisten elinten väliltä puuttuvat?
Saatetaan joutua improvisoimaan, jos on kyse maista, -
joihin suhteet ovat salaisia.
Jos suhteet ovat julkisia, tilanne on helpompi.
Avoimet suhteet antavat paljon mahdollisuuksia -
toteuttaa erilaisia operaatioita.
Mielestäni kaikkialla pitää yrittää ylläpitää -
henkilökohtaisia suhteita.
Kun tarve tulee, joku kontakteista voi osoittautua ovenavaajaksi.
Mainitsit tärkeän asian.
Yhteydet Mossadiin ja sisäiseen turvallisuuteen -
sekä suhteet esimerkiksi poliitikkoihin ovat kriisitilanteissa tärkeitä.
Mielestäni Israelin pitäisi toimia niin, -
ettei mikään maa ole sille täysin suljettu.
Abrahamin sopimus auttoi paljon.
Myös ennen Jordanian kanssa tehtyä rauhansopimusta pidettiin yhteyttä.
Olen seurannut tilannetta sotilasasiamiesajastani lähtien.
Otan esimerkiksi turkkilaisen kollegani ja ystäväni Haagissa.
Sittemmin Israelin ja Turkin suhteisiin tuli haasteita.
Myöhemmin kenraalimajurina sain kontaktini kautta -
yhteyden Turkin suurlähettilääseen tärkeässä asemamaassa.
Tapasimme ja keskustelimme keskinäisistä suhteista -
Marmara-tapauksen jälkeisessä jännitteisessä tilanteessa.
Toinen esimerkkini liittyy tapaamisiini kollegani kanssa, -
joka yleni korkeaan asemaan Turkin armeijassa.
Sain häneltä paljon apua.
Henkilökohtaiset suhteet ovat suureksi avuksi.
Ne edesauttavat myös liikkumista vieraassa maassa, -
jossa on ääriaineksia.
Ovea ei pidä automaattisesti päästää lukkoon.
Avustit sotilasasioissa kolmea puolustusministeriä.
Sotilastaustainen Shaul Mofaz oli aiemmin IDF:n komentaja, -
Amir Peretzillä oli siviilitausta. Ehud Barak oli johtanut IDF:ää, -
ja toimi aikanasi sekä pää- että puolustusministerinä.
Oliko jotain yleistä, jota opit heiltä yhteisesti vai -
opitko kaikilta eri asioita?
Sekä että. Usein opin "kantapään kautta".
Kunnioitan heitä kaikkia kolmea suuresti.
Avustajan lisäarvo syntyy siitä, -
että pystyy identifioimaan esimiehen osaamisalueet ja -
aikaansaamaan osaamisen kehittymistä.
Shaul Mofazilla oli paljon turvallisuuskokemusta, -
Amir Peretzillä puolestaan ei.
2. Libanonin sodan alkaessa hän oli ollut ministerinä pari kuukautta.
Ehud Barak oli sekä puolustus- että pääministeri.
Jokainen heistä tarvitsi avustajia -
täydentämään tietoja, taustaosaamista ja ajattelua.
Ilman lisäarvoa avustaja on hyödytön.
Tilanteet olivat välillä hyvinkin arkaluonteisia.
Puolustusministeri Israelissa -
joutuu päivittäin hoitamaan hyvin laaja-alaista kirjoa asioita.
Sotilasasioiden avustaja-aikanasi olit prikaatikenraali ja -
siten IDF:n komentajan alainen.
Hän oli hyväksynyt nimityksen muiden tahojen esittelystä.
Sinun oletettiin palaavan takaisin, ehkä ylennyksen saaneena.
Välitön esimiehesi oli kuitenkin poliitikko, puolustusministeri.
Miten tasapainoilu onnistui?
Risteyskohdassa oleminen oli haasteellista.
Joka päivä tuli muistaa olevansa upseeri ja -
tietää paikkansa useiden reunaehtojen rajaamalla alueella.
Joskus kuulin tahtomattani asioita, joista ei saanut puhua.
Nyt voit kertoa kaikki salaisuudet. - Ehkä ei kuitenkaan.
Minua on joskus pyydetty kirjoittamaan kirja kokemastani.
Urani on ollut todella opettava seikkailu.
Kun on ollut jonkun oikeana kätenä ja luottohenkilönä, -
vaitiolo ei koske vain työikää vaan on elinikäinen.
Kaikki olemme lopulta vain ihmisiä.
Israelin turvallisuustilanne vaarantuu herkästi, -
joten avustajan rooliin kuuluu varovaisuus.
Kyse on ihmisten välisestä suhteesta; -
suhteesta IDF:n komentajan ja puolustusministerin välillä.
Aina ei Israelissa pääministeri ole ollut myös puolustusministeri.
Tosin esimerkiksi Barak ja Rabin -
pitivät pääministerikaudellaan molemmat salkut.
Jos päättäjiä on kolme: kaksi ministeriä ja IDF:n komentaja, -
onko järjestelmä tehokas, vai -
pitäisikö pääministerin olla myös puolustusministeri?
Nyt tavallisena kansalaisena olen sitä mieltä, -
että erilliset pää- ja puolustusministerin postit -
on parempi maan demokratian kannalta.
Syntyy enemmän mielipiteiden vaihtoa, vaikka tiukkaakin.
Monet julkisuuteen tulevat asiat ja ongelmat -
ovat seurausta hyviin tavoitteisiin pyrkineistä päätöksistä.
Tarvitaan kykyä vähentää jännitettä ja rauhoittaa tilannetta, -
kun asiat ovat arkaluonteisia ja aiheuttavat erimielisyyttä.
Näin on etenkin kun poliitikot yrittävät päteä.
Mitä turvallisuuteen tulee, -
on rajattava, mihin keskittää huomionsa.
Tulee vaikuttaa päätöksentekoon keskeisissä asioissa ja -
huolehtia, että tarpeelliset päätökset tehdään.
Kannatan erillisen puolustusministerin nimittämistä.
En ollut Rabinin avustaja, mutta tapasin hänet sotilasasiamiehenä.
Hän ei ollut tyypillinen pää- ja puolustusministeri, -
vaan enemmän puolustusministeri, koska koki puolustusasiat omikseen.
Kun aloitin tehtävässäni, Ariel Sharon oli pääministeri.
Kokousten jälkeen jäin joskus hänen kanssaan kahdestaan.
Hänen puheestaan huokui luottamus IDF:ään ja sen käytäntöihin.
En usko, että pääministerillä on aikaa hoitaa puolustusasioita.
Puolustusministeri vastaa politiikasta, -
joka kattaa koko turvasektorin ja sen yhteiskunnalliset kysymykset.
Kysymykset ovat haasteellisia.
Jos saisin mahdollisuuden, valitsisin -
puolustus- enkä pääministerin tehtävän.
Puolustusministerinä myös välttyy tarpeettomasta politikoinnista.
Rabinista tuli puolustusministeri -
seitsemän vuotta ensimmäisen pääministerikauden jälkeen.
Kysyttäessä oliko hänellä pääministerihaluja, -
hän vastasi, että se on vaihtoehto ei pakkomielle. - Niin juuri.
Työurallesi vuosina 2005-2007 kolmen ministerin alaisuudessa, -
Mosafin, Peresin ja Barakin, -
osui kolme merkittävää tapahtumaa.
Ensiksikin Israel vetäytyi Gazasta. - Irrottautui.
Jotkut kutsuvat sitä evakuoinniksi ja karkotukseksi.
Israel joka tapauksessa poistui Gazasta.
Toinen oli Libanonin sota ja kolmas Syyrian ydinreaktori-isku.
Nämä tapahtumat varmaan jättivät jälkensä sinuun.
Oli myös muita tapahtumia, kuten Gilat Shalitin sieppaus -
ennen toista Libanonin sotaa.
Myöhemmin, v. 2008, Gazaan tehtiin operaatio.
Tällä viiden vuoden aikajaksolla on merkittävä asema Israelin -
historiassa ja tulevaisuuden näkymissä.
Kolme ministeriä ja kolme tapahtumasarjaa.
Ajanjaksoon sisältyi paljon riskejä.
Kun tapahtumista on kulunut aikaa, -
niitä ei pidä arvioida samalla tavalla kuin tapahtumahetkellä.
Kävin Mofazin puolesta neuvotteluja Gazasta irrottautumiseksi.
Olin Mohammad Dahlanin kontaktihenkilö Gazassa.
Hän uhkui itseluottamusta ja pyysi luottamaan sanaansa.
Heillä olisi Gazassa 15 pataljoonaa turvaamassa tilannetta.
Tiedämme mitä tapahtui: Hamas työnsi Fatahin alueelta.
Mielestäni vetäytyminen oli kuitenkin tarpeen.
Toteutus tosin olisi voinut olla erilainen.
Tavoite oli oikea.
Palvelin Gazassa pataljoonan komen- tajana ja vastasin tulenkäytöstä.
Mitä tulee Libanonin sotaan v. 2006, se alkoi yllättäen.
Tilanne oli ollut rauhallinen.
Tilanteen arviointia kuvaa se, että -
jotkut avainhenkilöt jatkoivat tehtävissään sodan jälkeenkin.
On tarpeen tarkastella, mitä tapahtui ennen sotaa.
"Kuka antoi kepin ja minkälainen ohjaamo oli silloin"?
Tarkoitan sitä, että ei pidä arvioida vain nykytilannetta.
Otetaan esimerkiksi Libanon.
Jos olisin hallituksessa, ottaisin esiin kysymyksen, -
pitäisikö Israelin harkita sotatoimia -
Hizbollahia vastaan, eikä odottaa heidän hyökkäystään.
Puollatko siis ennaltaehkäisevää iskua?
Lähi-idän nykytilanteessa sitä pitäisi syvällisesti arvioida.
Aika on muuttunut. Hizbollah ja Iran aiheuttavat epästabiilisuutta.
Tähän ajatteluunhan Begin ja Sharon kaatuivat v. 1982.
Ei ihan. Tilanne on nyt erilainen. Fatah hallitsi v. 1982.
Nyt Syyria ja Libanon ovat pois pelistä, eikä peli noudata maarajoja.
Omaehtoisesti aloitettu sota eikä...?
Sota lisäisi Israelin muista riippumatonta turvallisuutta -
samaan aikaan, kun ydinvarustelu etenee ja -
Teheran ja Beirut lähentyvät toisiaan.
Irak puolestaan on muuttumassa tyhjöksi.
Tulee kysyä, mikä Lähi-idässä on se radikaalien armeija, -
joka voi aiheuttaa tuhoa Hizbollahin sijaisarmeijana.
Se ei ole minkään maan armeija. Israelissa tulee keskustella -
kunnolla ajoituksista ja strategisista ratkaisuista.
Tässä tulee ottaa huomioon maan- tiede, eikä odottaa, -
että Iran antaa Hizbollahille vihreää valoa.
Meidän täytyy toimia oikea-aikaisesti, -
koska ajan myötä riskit kasvavat.
Ei ehkä huomenna, mutta ajattelua tulee uudistaa.
Viimeinen tehtäväsi univormussa oli COGAT:na eli -
hallinnollisena koordinaattorina Israelin valtaamilla alueilla.
Tehtävä käsitti tuolloin Länsirannan.
Hamasin hallitsemassa Gazassa tosin oli mm. humanitääristä toimintaa.
Miten päädyit tuohon tehtävään?
Tehtävä oli ensiksikin jatkumoa työhöni puolustusministeriössä.
Minulle oli kertynyt paljon tietoa siitä, miten asiat toimivat.
Palestiinalaiskysymyksissä operatiivinen toiminta on yksi taso.
Harjoitettu politiikka on kuitenkin sitä paljon merkittävämpi taso.
Gaza ja Länsiranta ovat eri kysymyksiä yksinkertaisesti siksi, -
että Länsiranta ei ole vain palestiinalaiskysymys.
Minun aikanani EU ja kansainvälinen yhteisö olivat hyvin aktiivisia.
Aktiivisuus on tällä hetkellä vähäisempää. Gaza on eri asia.
Sovelsin silloin yksinkertaista ajatusta, jonka mukaan -
talous luo turvallisuutta ja turvallisuus taloutta.
Yritin kaikkeni ja se johtikin siihen, -
että perinteistä politiikkaa Länsirannalla muutettiin.
Tunsin Abu Mazenin ja Salam Fayyadin, -
hän oli myöhemmin pääministeri.
Sain käsityksen, -
että Länsirannalla laajamittainen terrorismi ei valtaisi alaa, -
koska siellä panostettaisiin infrastruktuuriin ja elämänlaatuun.
Vielä nytkin kannatan ajattelua, jonka mukaan -
mitä parempi taloustilanne Länsirannalla on, -
sitä harvemmat turvautuvat väkivaltaan.
Tarvitsee vain katsoa vuosien 2008-2009 arabikevättä.
Länsirannan asukkaiden osallistuminen -
massamielenosoituksiin ja väkivaltaan oli vähäistä.
Kysyn kahta hallintoon liittyvää asiaa.
Tehtävänimikkeenäsi oli hallinnon toiminnan koordinointi, -
mutta asiat koskivat enimmäkseen puolustuksen hallinnonalaa.
Olit myös puolustusministeriön etkä koko hallituksen alainen.
Näin oli. Viimeiseen työpäivääni asti -
koin olevani pääesikunnan alaisena toimiva sotilas.
Tehtävä oli hallinnonhaarojen leikkauspisteessä.
Joskus koin velvollisuudekseni välittää -
kollegoille ja komentajalle tietoa, jota he eivät halunneet kuulla.
Johtuiko tämä siitä, että olit halukas ottamaan riskin?
Näin tilanteen paljon laajempana kuin miltä se heistä näytti.
Tarkoitatko terrori-iskujen torjumista?
Tarkoitan rauhaa ja turvaa.
Tarkastelin tilannetta useiden eri parametrien kannalta.
Länsirannan ja Gazan suhteen -
viimeisen kymmenen vuoden aikana ajattelu on muuttunut.
Pataljoonan komentajat Länsi- rannalla, nuoret mukaan lukien, -
eivät toimi koordinoimatta toisen puolen kollegoittensa kanssa.
Everstiaikanani puheyhteys puuttui.
Mielestäni koordinointi antaa toivoa.
Palestiinalaisten turvajoukot tunnettiin Daytonin pataljoonina.
Ne olivat alku, joista nykyiset yksiköt ovat kehittyneet.
Mitä tulee kahden valtion ratkaisuun, -
en usko, että sille on mitään edellytyksiä viiteen vuoteen.
Ei Abu Mazenin aikana, mutta kysymyksestä voidaan keskustella.
Palestiinalaisille kollegoilleni tärkeämpää on -
infrastruktuurin ja talouden rakentaminen sekä -
radikaaliliikkeiden kuten Hamasin ja Jihadin uhkien torjuminen.
Neuvottelut voidaan siirtää myöhempään.
Jos pidettäisiin vaalit, ottaisiko Hamas vallan?
En ole varma. Voi tapahtua keikaus, -
ja Hamas voittaa Länsirannalla, koska Fatah on epäonnistunut.
Se on menettänyt yhteyden väestöön, se on korruptoitunut.
On syytä muistaa, että v. 2011 Gazassa -
Fatahin päivänä pidettiin mielen- osoitus. Osallistujia oli 400 000.
Se järkytti Hamasin, joka kielsi mielenosoitukset.
Gazassa Fatahilla on mahdollisuus.
Minua ei hämmästytä se, että Abu Mazen ei suostunut vaaleihin.
Israelin ei pidä suostua vaaleihin, jossa Hamasilla on ehdokkaita.
Olemme Lähi-idässä. Ongelmia ja verenvuodatusta syntyy, -
jos Hamas ja islamilainen Jihad ovat vaaleissa.
Kenraalimajuri (evp) Dangot kiitos mielenkiintoisesta keskustelusta.
Kiitos, että katsoit Jerusalemin vartijat -ohjelmaa.
Palaamme uuden jakson myötä.
Suomennos: Pirkko Oittinen