JERUSALEMIN VARTIJAT
Tervehdys ja tervetuloa katsomaan keskustelusarjaa, -
jossa vierainani on Israelin sotilas- ja turvallisuustoimijoita.
Olen Amir Oren. Vieraana tänään on kenraalimajuri (evp) Eitan Dangot.
Tervetuloa. - Kiitos.
Keskustelumme on kaksiosainen. Ensimmäisessä osassa keskitymme -
uraasi tykistöupseerina ja komentajana kotirintamalla.
Sitten puhumme tehtävistäsi puolustusministerin kansliassa, -
jossa koordinoit Juudean ja Samarian alueiden -
hallinnollisia kysymyksiä ja politiikkaa.
Vielä uudestaan, tervetuloa. -Kiitos.
Useissa läntisten mutta myös muiden maiden armeijoissa tykistö -
on yksi eniten arvostusta ja ylpeyttä herättävistä osista.
Israelin puolustusvoimissa -
jalkaväki, etenkin laskuvarjo- jääkärit ja erityisyksiköt, -
onnistuvat saamaan parhaat hakijat ja -
niiden upseerit etenevät ylimpiin tehtäviin. Miksi näin on?
Luulen, että asialla on historiallinen selitys.
Kun tarkastellaan sotia kuten toista maailmansotaa, -
käy selväksi, -
että tykistön vaikutus sota- menestykseen on ollut keskeinen.
Toisaalta jos katsotaan Israelin historiaa v. 1948 jälkeen, -
taistelua on käyty käsietäisyydellä.
Vihollisen kanssa on oltu kasvotusten.
Näin ei niinkään ollut Euroopassa. - Ei käyty lähitaistelua.
Israelissa lähitaistelut ovat määrittäneet sodankäyntiä.
Ensisijaisia syitä ovat kulttuuri ja perinteinen ajattelutapa.
Israelin valtion perustamisen jälkeisenä aikana -
tykistön kehitys on kuitenkin ollut suorastaan dramaattista.
Tämä koskee tulitukea -
taistelukentällä jalkaväki- ja panssarijoukoille.
Johdin nuorena kapteenina tykistöpatteria Beirutissa.
Beirutin valtauksessa toimimme yhdessä laskuvarjoprikaatin kanssa.
Laskeuduimme Awali-joelle lähelle Beirutia. - Vuonna 1982.
Tulimme Beirutiin pohjoisesta.
Saimme vastaamme tulta lähietäisyydeltä.
Kun katsotaan tämänhetkisen sodankäynnin tarpeita ja -
olemassa olevien asejärjestelmien kirjoa, -
on selvää, että tulitus tulee osata kohdentaa tarkasti.
Toinen olennainen tekijä on kaluston paino.
Se vaikuttaa tykistön liikkeisiin ja toimintaan -
sekä moniin asioihin, joista tavoitteen saavuttaminen on riippuvaista.
Nykyaikainen tykistö tarkkuusohjattuine ammuksineen -
iskee kohteeseensa ylhäältäpäin.
Pitää paikkansa, mutta palaan siihen, mitä jo sanoit.
Puhun nyt erityisesti Israelista.
Kunnioitan suuresti jalkaväessä palvelevia kollegoitani.
Sanon kuitenkin, että mielestäni ajattelu on sisäänpäin kääntynyttä.
Majurin arvoiset ja sitä ylemmät tykistöupseerit -
näkevät taistelukentän aina ennen muita.
Divisioonan ja komentajan tasoisilla -
tykistöupseereilla on paljon tietoa.
Valttina on tulenkäytön ja liikkumisen yhdistäminen.
Luulen, että israelilainen ajattelutapa ja -
monen pää- ja puolustusministerin jalkaväki- tai kommandotausta -
on saanut heidät kaihtamaan riskinottoa.
Israelissa käytiin paljon keskus- telua, kun ilmavoimien komentaja -
kenraaliluutnantti Dan Halutz nimitettiin IDF:n komentajaksi.
En usko, että tykistöupseeria hyväksyttäisiin vielä nytkään.
Tykistössä on kyllä lahjakkaita, kokeneita esiupseereita -
ehdokkaiksi IDF:n komentajaksi ja muihin ylimpiin tehtäviin.
Kun olit asevelvollisena Israelin puolustusvoimissa v. 1978, -
et ollut päättänyt hakeutua upseerin uralle.
Oliko niin, että halusit ensisijassa lentäjäksi?
Sain kutsun lentäjäkurssille ja aloitin siellä.
Se oli organisoitu eri tavoin kuin nykyään.
Ilmapiiri oli omanlaisensa, eikä ollut minulle ennestään tuttu.
Aloitin lentäjäkurssilla, mutta keskeytin sen varsin pian.
Sieltä vaihdoin tykistöön. En ollut suunnitellut sitä.
Siihen aikaan tein sopimuksen IDF:ään vuodeksi kerrallaan.
Minut oli kasvatettu ajattelemaan, -
että IDF:ssä palveleminen lähtee maan tarpeista ja -
antaa etuoikeuden puolustaa israelilaisia.
Palveluvuosien myötä velvollisuudentunteeni -
sotilaita, yksikköä ja näiden johtamista kohtaan kasvoi.
Koin tarvetta jatkaa.
Ensimmäisen yli vuoden sopimuksen tein, kun minut lähetettiin -
Bar-Ilan-yliopistoon suorittamaan taloustieteen fil.kand.-tutkintoa.
Tarkastellaan asiaa järjestelmän näkökulmasta yksilön sijaan.
IDF:ssä ja Israelissa yleisemminkin menetetään lahjakkuutta -
satunnaisuudesta johtuen.
Kerroit kerran miten opintojesi tyssättyä ilmasotakoulussa, -
kysyit ohimennen ystävältäsi neuvoa.
Tämä arveli, että olisi viisaampaa valita tykistö eikä jalkaväkeä.
Jalkaväen valinneita ikäisiäsi nousi kenraalimajureiksi ja -
yksi IDF:n komentajaksi, kenraaliluutnantiksi.
Toisaalta on monia tykistöupseereita, -
jotka aloittivat ilmavoimien upseerikoulutuksessa.
He saivat siirron tykistöön, kun heidän potentiaalinsa menestyä -
teknisesti vaativassa aselajissa huomattiin.
Urakehitys ei kuitenkaan auennut.
Järjestelmän kannalta tämä on tuhlausta.
Poliisivoimissa, Shabakissa ja Mossadissa -
vastaavan tasoiset upseerit ylenevät huipulle.
Joskus on niin, että uran alku määrittää sen kulun.
Mielestäni kuitenkin 1990-luvulta lähtien ongelma on tunnistettu ja -
ylimmät päälliköt ovat omaksuneet uuden ajattelutavan.
Muistaakseni muutosta johti IDF:n päällikkö Ehud Barak.
Kollegat kyllä antavat arvon ja ymmärtävät tykistön merkityksen.
Tästä huolimatta vaikuttaa siltä, että osaamista menetetään.
On ihmisiä, joilla olisi ylimpien tehtävien edellyttämiä taitoja.
Toisaalta nykyään välitason upseerien valinnassa, -
kun ajatellaan IDF:n päätehtävää, -
on tapahtunut suuri muutos.
Valintatapa arvioi hakijat ja heidän uramahdollisuutensa.
Tangoon tarvitaan kuitenkin kaksi.
Poliitikoilta kuten puolustusministeriltä -
vaaditaan rohkeutta.
Tämä on ongelma Israelissa, jossa tapahtumien sykli on nopea.
Kiireelliset asiat vievät poliitikkojen huomion.
Tarvittaisiin nykytilanteeseen sovitettuja ratkaisuja.
Lahjakkuuksia menetetään tykistössä mutta myös muualla, -
kun arviointia ei tehdä oikeissa elimissä.
Joillain alueilla päätösten tekeminen on muita helpompaa.
Sen lisäksi mitä sanot, avainasemassa ovat ne, -
jotka kouluttavat omia valintojaan tehneitä nuoria.
Näin on siksi, että rohkeus, uhraukset ja -
valmius riskinottoon -
ovat ominaisuuksia, joita arvostetaan älykkyyttä enemmän.
Pitäisikö painotusten muuttua sodankäynnin myötä?
Olet oikeilla jäljillä. Valintatapaa pitäisi muuttaa.
Nuoret upseerit testataan, valitaan ja -
ohjataan eri tehtäviin yksityiskohtaisen testauksen kautta, -
mutta mielestäni hierarkiapyramidin huipulla -
arviointia ei tehdä riittävän tarkasti.
Ministereitä on helpompi valita kuin kenraalimajureita.
Tarvittaisiin komitea, -
joka toimisi IDF:n komentajan tai puolustusministerin alaisena.
Komitealla ei olisi päätösvaltaa mutta oikeus ehdotuksen tekoon.
Komitealla olisi kokonaiskuva.
Vaikea kuitenkin ajatella, että joku komentaja suostuisi -
luopumaan oikeudestaan valita oma kabinettinsa.
Esimerkiksi USA:n armeijalla on ylennyslautakunta, -
eikä sen toimintaan ole oikeutta puuttua.
Israelissa kenraalit haluavat pitää nimitysoikeuden itsellään.
Muutosta tulisi harkita, -
koska maailma, teknologiat, ihmiset ja tarpeet muuttuvat.
Muutos alleviivaisi sitä, että asialla on omistaja, -
vaikka kyse olisi vain yksittäisen lentäjän nimittämisestä.
Tykistö on organisoitu pattereihin, pataljooniin ja rykmentteihin.
Vasta äskettäin yhdestä rykmentistä tehtiin prikaati.
Pitkään palvelleet upseerit odottivat -
pääsevänsä johtamaan prikaatia tai divisioonaa.
Muutama tykistöupseeri on noussut reserviläisdivisioonan johtoon.
Olen yksi heistä. Siirryin IDF:n komentajan esikuntaan.
"Bogie" Ya'alon oli tuolloin komentaja.
Keskustelin hänen kanssaan tehtävästäni -
kotirintaman varakomentajuuden jälkeen.
Pyysin nimitystä divisioonan johtoon.
IDF oli vastikään sulkenut kolme reserviläisdivisioonaa.
Käskysuhteita oli juuri muutettu.
Hän pahoitteli, ettei paikkoja ollut ja että minun piti odottaa.
Nimitysprosessin muutos on tarpeellinen ja aivan välttämätön.
Pitäisi saada aikaan käänne, joka nostaisi tykistöupseerit -
varteenotettaviksi kandidaateiksi tärkeisiin tehtäviin.
Divisioonan tasolla tykistöupseeri ei ole vähemmän kykenevä -
kuin jalkaväessä tai muissa yksiköissä.
Mitä tulee divisioonien taktiikkaan ja teknologiaan, -
mielestäni tykistöupseereilla on muihin verrattuna etulyöntiasema.
Divisioonassa päälliköistä kahden tai kolmen pitäisi olla tykistöstä.
Tällä edistettäisiin mielipiteiden vaihtoa, välillä vaikka tiukkaakin.
Ei olisi vain jalkaväen kanta vaan yhdistelmiä eri kannoista.
Jotkut tykistöupseerit haluaisivat päästä -
joukko-osastonsa upseerikunnan päälliköiksi, prikaatikenraaleiksi.
Sinä valitsit toisenlaisen polun.
Sinut nimitettiin pääesikunnassa osastonjohtajaksi, -
ja sitten siirryit Alankomaihin sotilasasiamieheksi.
Minkälaista näkökulmaa nämä kaksi tehtävää antoivat?
Ymmärsin, että vallitsee syvä omistajuuden puute, -
kun pääesikunnassa äänestetään ja päätetään nimityksistä.
Selitän lyhyesti.
Olin pääesikunnassa tekemässä päätöksiä kollegoitteni kanssa.
Puhuimme esimerkiksi IDF:n kehittämisestä.
Kenraaleista korkeintaan muutama ymmärsi, -
miten IDF rakentuu, ja miten tulivoimaa käytetään.
Ei osattu ajatella Israelin asemaa ja tehdä kokonaisoptimointia -
tarkastelemalla samanaikaisesti sekä puolustusta että hyökkäystä.
Päätöksiä tekevien upseerien tulee hallita koko arsenaali.
Monien tekijöiden huomioonottaminen vaikeuttaa päätöksentekoa, -
mutta samalla päätöksistä tulee vastuullisempia.
Perinteisesti upseerin ura etenee joukkueesta, komppanian tai -
patterin kautta pataljoonan, prikaatin ja divisioonan johtoon.
Siirtyminen esikuntaan on väärin, -
koska everstien paikka on jaosten ja vastaavien johdossa.
Olen kanssasi samaa mieltä, -
mutta ajatellaan nuorta taistelu- tilanteissa erinomaista upseeria.
Upseeriksi kouluttautuminen on aloitettava nuorena.
Kapteenin tai komppanian päällikön tulisi palveltuaan kentällä -
siirtyä koulutustehtäviin johonkin alan upseerikouluun.
Siellä hän voisi siirtää osaamistaan, oppia lisää ja -
palata sen jälkeen kentälle.
Urapolku johtaa sitten majuriksi ja -
operatiivisiin tehtäviin prikaati- tasolla. Minä palvelin Golanilla.
Polku johtaa everstiluutnantiksi.
Tällaiset vaiheet kouluttavat ammattiupseeriksi.
Niiden varaan voi rakentaa tulevaisuutensa, enkä ole poikkeus.
Olin 31-32-vuotias ollessani sotilasasiamiehenä Alankomaissa.
Loin suhteita Natoon ja hoidin tiedustelu- ja laivastoasioita.
Kun palasin, Ehud Barak sanoi minulle, -
että IDF ei myönnä tutkintotodistusta, -
mutta kokemukseni on tutkinto loppuelämäkseni.
Mielestäni upseereiden täytyy kehittyä, opiskella ja -
syventää akateemista, operatiivista ja koulutuksellista ymmärrystään.
Niin saa työkaluja pärjätä paremmin -
kilpailussa, jota IDF käy. Minä palvelin siellä 36 vuotta.
En ollut suunnitellut uraani sellaiseksi, joksi se muodostui.
Olin myös ehdokaskandidaattina tykistön päälliköksi.
Minut lähetettiin kuitenkin kotirintamajoukkoihin ja ymmärsin -
minkä lahjan sain tulevaisuutta ajatellen.
Sait yhden tähden kenraalin eli prikaatikenraalin arvon -
ollessasi kotirintamajoukkojen varakomentaja.
Oli 2000-luvun alku, 9/11 terrori-isku ja -Irakin sota.
Terrori-iskut, joista esimerkkinä 11.9.2001 USA:ssa, lisääntyivät.
Mikä oli oppi Israelissa v. 1991 Persianlahden sodasta, -
joka johti kotirintamajoukkojen perustamiseen?
Mikä oli sinun tehtäväsi?
Johtopäätös Persianlahden sodasta oli, -
että alueella on tapahtunut muutos.
Ensinnäkin ballistisista ohjuksista -
oli tullut vihollistemme keskeisiä työkaluja.
Israelin maa-ala on pieni, ja -
ballistiset ja muut asejärjestelmät kutistavat sitä entisestään.
Ymmärrettiin, että asuma-alueet ja taistelu-alueet -
muodostavat yhden kokonaisuuden.
Golanilta ei voi hyökätä Libanoniin ottamatta huomioon -
seuraamuksia kotirintamalla.
On aika ironista, että tykistöä -
pidetään Israelissa jostain syystä vähän toisarvoisena.
Arabimaille ja Iranille pitkän kantaman tykistö -
eli ohjukset ja raketit ovat ensisijainen ase Israelia vastaan.
Ensimmäiset ohjukset Israeliin ammuttiin Persianlahden sodassa.
Ne laukaistiin Irakista pienestä rakennuksesta keskeltä peltoa.
Olimme kuin tornin piirittämiä, ja meitä tulitettiin tornista.
Päättäjät, niin hyvin poliitikot kuin sotilastahot, -
ymmärtävät nyt, että hyökkäykset kohdistuvat meihin erottelematta.
Onko näin, koska iskut eivät vain tuhoa infrastruktuuria, -
vaan myös lähistöllä olevat kaupungit ja kylät voivat -
kärsiä vaurioita.
Ehkä reserviläisten liikekannallepano vaikeutuu, -
tai ehkä Israelin väestön moraali on liian haavoittuvainen.
Mainitsit useimmat asian kannalta olennaiset seikat.
Näen asian niin, -
että siviiliväestön henkisellä vahvuudella on suuri vaikutus siihen, -
että puolustusvoimat saa rauhassa toimia omalla aikataulullaan.
Emme elä enää kuuden päivän sodan aikaa.
Pyrkimyksenä on toki lyhentää yhteenottojen kestoa.
Toimintaan vaikuttaa kuitenkin, -
jos väestön tunnelmat ja mieliala ovat alamaissa.
Omaksuin aikanaan yksinkertaisen tunnuslauseen: kotini on suojani.
Ihmisiä ei evakuoitaisi kuten Persianlahden sodan aikana.
Puolustusasioista päättäville tulee antaa aikaa, -
mutta on rakennettava eri osa-alueet yhdistävä toimintatapa.
Sen täytyy kattaa siviilit, mutta ottaa huomioon myös sotilaat.
Taisteleva sotilas ajattelee kotona olevaa perhettään.
Yhteydenpidon estyessä tieto, että perhe on turvassa, on tärkeä.
Kaikki asiat liittyvät toisiinsa.
Nykyään päätöksentekijät, sotilastahot mutta jopa poliitikot, -
arvioivat ilmaiskuja ja taktiikkaa -
kotirintaman kannalta.
Mainitsit myös strategiset tekijät kuten sähkö, energia ja talous.
Maata ei voi täysin sulkea.
Lisäksi pitää ajatella tulevaisuutta.
Parametrien suuri määrä monimutkaistaa päätöksenteon.
Käsitykseni mukaan armeijan vahvuus lähtee väestön vahvuudesta.
Kotirintamalla ja IDF:ssä yleisestikin pitäisi -
hyödyntää simulaatioharjoituksia, joista tiedotetaan siviileille.
Harjoitusten ajankohta ja kesto olisi kansalaisten tiedossa.
Tehtäisiin selväksi, kuinka pitkään aikaan pitää varautua, -
jotta simulaatio tuottaisi voiton.
Siviileille syntyisi valmius toimia todellisten iskujen kohdatessa.
Harjoitukset olisivat opettaneet mitä odottaa.
Valitettavasti iskut siviilejämme kohtaan ovat todellisuutta.
Esimerkkejä ovat Hamasin iskut Gazasta ja -
rakettitulitus Libanonista v. 2006 sodassa.
Siviileille tulisi selittää ja saada kaikki oppimaan, -
miten toimia hälytyksen tullessa.
Esimerkiksi kouluikäinen lapsi harjoittelee -
yhtenä päivänä parin kuukauden välein, kuinka hakeutua suojaan -
asui hän sitten Tel Avivissa, Sderotissa tai Kiryat Shemonassa.
Tällainen harjoittelu on esimerkki siitä mitä peräänkuulutit.
Meidän tulee rakentaa reservistien pohjalta organisaatio, -
jolla on toimipisteet ja yhteydet paikallisiin viranomaisiin.
Mikä toimii tavallisena päivänä, toimii myös hälytyksen aikana.
Jos käyttäytymisen tulisi hälytystilanteessa muuttua täysin, -
syntyy paljon ongelmia.
Luotatko israelilaisten resilienssiin, vai -
pitäisikö olla huolissaan väestön kärsimättömyydestä ja -
laatia operatiiviset suunnitelmat se huomioon ottaen.
Luotan kansalaisiin tai sen enemmistöön.
IDF nostaa koko ajan kyvykkyyden tasoaan.
Meillä on 1500 km säteellä parhaat ilmavoimat.
Tulivoiman tarkkuuden tulee olla parempaa kuin vastustajilla, -
koska lopultakin voima ratkaisee.
Voima toimii ensinnäkin pelotteena vihollisille.
Toiseksi voimaa tulee lisätä, jotta yhteenotot voitettaisiin, -
koska vihollistenkin voima on kasvanut.
Lopuksi haluaisin sanoa, -
että Lähi-idän, jonka asioiden tuntemustasi kunnioitan suuresti, -
tilanne on hyvin epävakaa.
Jatkamme keskustelua tästä aiheesta -
kenraalimajuri Eitan Dangotin kanssa uudessa jaksossa.
Olet katsonut jaksoa ohjelmasta Jerusalemin vartijat. Kiitos.
Suomennos: Pirkko Oittinen