JERUSALEMIN VARTIJAT
Tervehdys ja tervetuloa katsomaan keskustelusarjaa, -
jossa vieraani ovat Israelin sotilas- ja turvallisuustoimijoita.
Olen Amir Oren. Tämä jakso on toinen osa keskustelusta, -
kenraalimajuri (res) Gershon Hacohenin kanssa.
Hän on Israelin ansioituneimpia -
panssarikomentajia ja ylimpiä upseereita.
Puhuimme keskustelumme 1. osassa -
panssariupseeriurasi alusta heti Jom Kippur -sodan jälkeen.
Jatkoit palveluksessa, mutta pidit välillä taukoa.
Mitä tapahtui vuonna 1982, -
jolloin olit jo majuri ja pataljoonan varakomentaja?
Jotkut Libanonin sotaan liittyvät asiat vaivasivat sinua.
Aloitan lopusta. Kirjoitin artikkelin.
Se julkaistiin Haaretzissa anonyymisti.
Artikkelin välitti Elad Peled, -
kenraalimajuri, joka kuoli jokin aika sitten.
Nimesi puuttui artikkelista.
Peled oli vakuuttunut artikkelin tärkeydestä, -
ja hän lähetti sen Haaretzin sotilasasioiden toimittajalle.
Kirjoitin artikkelin rintamalla lähellä Qaata.
Syyrialaiset olivat vastassamme.
Mitä artikkelissa oli? - Odota kun kerron.
Puolustusvoimien komentaja "Raful" [Eitan] raivostui artikkelista.
Mitä siinä sitten oli?
Tavallaan puolustin Eli Gevaa.
Tätä täytyy selittää.
Libanonin sota ei päättynyt ensimmäiseen vaiheeseen, -
vaan jatkui. - Beirutia ei oltu vielä vallattu.
Vastoin toiveita ja annettuja lupauksia -
kansalaisten ja joukkojen keskuudessa epäiltiin, -
että IDF piirittäisi Beirutin ja myös tunkeutuisi kaupunkiin.
Seurauksena olisi suuri määrä siviili- ja sotilasuhreja.
Yksi prikaatikomentajista, nuori eversti. - Loistava sotilas.
32-vuotias Eli Geva, kenraalimajurin poika, -
ilmoitti esimiehilleen eroavansa, jos käsky olisi hyökätä Beirutiin, -
mutta jäisi kuitenkin tavalliseksi sotilaaksi.
Hänet erotettiin tehtävästään. Artikkelisi loppui tähän.
Olin tuolloin -
kolmatta kertaa 7. prikaatin esikunnassa J3-upseerina.
Palvelin prikaatissa operaatioupseerina -
Yossi Ben Hananin, Nati Golanin ja Eitan Kaulin -
komentajakausilla vuodesta 1979 vuoteen 1981.
Halusin päästä opiskelemaan, -
mutta minua kuulemma tarvittiin, ja koin painostusta.
Kesä v. 1981 oli se kesä, jonka lopulla -
Israelin lentokoneet... - Pommittivat Osirakia.
Ampuivat kaksi Syyrian helikopteria Libanonin itäisillä vuorilla.
Siitä seurasi tulitusta.
Sitten Habib sai aikaan tulitauon. - Philip Habib
Sota oli kesällä lähellä syttymispistettä.
Sodissa palestiinalaisia ja syyrialaisia vastaan on iso ero.
Marraskuussa v. 1981 sain tilaisuuden lähteä opiskelemaan.
Kirjauduin filosofian opiskelijaksi -
Jerusalemin heprealaiseen yliopistoon.
Olin hyvä tuttu 36. divisioonan komentajan Amram Mitznan kanssa.
Hän sanoi, että jos lähden, se ja se nousee pataljoonan komentajaksi.
Komentaja ei pitänyt heitä pätevinä, ja vastuu olisi minun.
Toimiiko prikaatikenraali Mitzna vastuullisesti, -
jos hän nimittää keskinkertaisia komentajia?
Näin hän sanoi minulle. - Sinunhan olisi pitänyt kysyä sitä.
Hänhän oli vastuussa. - Kerron mitä tapahtui.
Tässä ei ole kyse minusta henkilökohtaisesti.
Oli kaksi tahoa, -
joiden rooli kriiseissä kuten v. 1973 olisi ratkaiseva: -
Israelin ilmavoimat ja panssarivoimat.
Tultuaan nimitetyksi ilmavoimien komentajaksi Benny Peled ymmärsi, -
että muutoksen valmisteluun tarvittiin uutta otetta.
Hän antoi tehtävän majureille kuten Aviem Sella ja Yonathan Lerner.
Toiminta oli kuin startupissa.
Majurit olivat lennonjohto- jaostojen johtajia.
He loivat täysin uuden tavan hyödyntää ilmavoimia.
Se on kiinnostavaa, mutta puhutaan panssarivoimista.
Siellä opittiin, että joka ilta pitää laskea, -
kuinka monta tankkia on vielä jäljellä.
Tankkien hupenemisesta oli syntynyt trauma varikolla.
Ennen v. 1973 sotaa panssaridivisioonia oli seitsemän.
V. 1982 divisioonia oli 13, joskin laskemalla saa 15.
Egyptin kanssa solmittu rauha mahdollisti sitten puolittamisen.
Jos voimia jouduttaisiin kasvattamaan olennaisesti, -
pataljoonan komentajan vaatimukset täyttävistä syntyisi pulaa.
Se olisi seurausta kasvusta.
Eli siis määrän lisääntyessä laatu kärsii.
36. divisioona oli valmistautunut hyvin.
Olimme harjoitelleet v. 1977 alkaen, aikana jolloin olin siellä.
Divisioona oli ykkönen, ja siihen oli investoitu -
eniten Golanin vakituisista panssaridivisioonista.
Se oli aina valmiina sotaan Syyrian tai Libanonin kanssa.
- Kuten Litani-operaatio v. 1978.
Gazan vastaisella rajalla näin ei nyt ole.
Jos IDF:n komentaja tänä yönä määräisi hyökkäyksen, -
yksiköt pitäisi koota.
1970-luvulla 36. divisioonalla -
oli kaksi vahvaa panssariprikaatia, -
7. ja 188. ja lisäksi laskuvarjo- jääkäri- ja Golani-yksiköt.
Ne olivat pysyvästi Golanilla ja -
pystyivät siirtymään Libanoniin yhdellä käskyllä kuten v. 1978.
Olin tekemässä suunnitelmia sodan varalta v. 1979 lähtien.
Keräsimme tiedustelutietoa useiden Sayeret Matkalin partioiden avulla.
"Bogie" [Ya'alon] oli laskuvarjo- ja tiedustelukomppanian komentaja.
Opin silloin aiheesta laaja-alaisesti.
Osallistuin kaikkien operaatioiden suunnitteluun.
- Joita Golanin laskuvarjojoukot toteuttivat.
Suunnittelun perusteella minulla oli oma käsitykseni -
sodan käymisestä sillä alueella.
Operaatiota suunnitellessamme v. 1981 -
olin yhteydessä divisioonan komentaja Mitznaan.
Meidän pitää ylittää Awali-joki ja sitten Zahrani toisinpäin.
Mitä sitten, mikä on tarkoitus? Loppu oli auki.
Divisioonan komentaja myönsi saman askarruttavan häntä.
Minä tulkitsin, -
että divisioonien komentajien tasolla sotaan ei uskottu.
Seuraava kohdehan olisi Beirut. - Ja mitä Beirutin jälkeen?
Siirryin opiskelemaan marraskuussa 1981.
Sain lähteä ilman mitään sitoumuksia.
IDF maksoi kustannukset. - Oliko sinulla reservitehtäviä?
Ei, mutta kuuluin kuitenkin 7. prikaatiin.
Sodan alettua palasin 7. prikaatiin.
Kokosin improvisoimalla pataljoonan.
Kun 82. pataljoonan komentajan komennus siellä loppui, -
hänestä tuli uuden pataljoonan komentaja ja minusta varakomentaja.
Ennen sodan päättymistä -
sain ylennyksen ko. yksikön komentajaksi.
Tulitauon tultua voimaan siirryimme Jantan läheltä -
Bekaanlaaksoon päärintamalle. -Vastustajana olivat syyrialaiset.
Yksikköni tehtävä loppui siihen.
Prikaatikomentajan päätös nostatti minusta kriittisyyttä.
Syy artikkelin kirjoittamiseen oli havaitsemani tekopyhyys.
Kaikki Eli Gevan ystävät, kuten prikaatikomentaja ja monet muut -
oivalsivat, että Geva kenraalimajurin poikana oli suosikki.
Oltuaan aiemmin ystäviä -
he eivät vain katkaisseet ystävyyttä, -
vaan puhuivat häntä vastaan.
Häntä syytettiin pelkuriksi. - Miksi syytökset?
Arvosteluun yhtyi Gevan yksikön J3 upseeri.
Hän kuului kantahenkilöstöön.
Arvioin, että oli oikea aika nostaa kysymys esiin -
asiantuntevaa analyysia varten.
Sanotko, että oma ura oli motiivina eversteille ja Gevan kollegoille, -
vaikka he mielessään olivat hänen kanssaan samaa mieltä.
He päättivät olla kertomatta totuutta vallanpitäjille.
Niin teki suuresti arvostamani laskuvarjojääkärien komentaja Jaja.
Hän menestyi sodassa loistavasti.
Ennen hyökkäystä Beirutiin hän sanoi IDF:n komentajalle, -
ettei ole Eli Geva ja tekee mitä käsketään, -
mutta se edellyttää resursseja ja valmiuksia hyödyntää niitä.
Lausumallaan hän mursi hyväksynnäksi tulkitun hiljaisuuden.
Hän oli poliittisesti taitava ja osasi muotoilla mielipiteensä.
Viesti oli sama kuin Gevan, mutta sanoitus oli erilainen.
Hän sanoi sen vaiheessa, jossa jotain oli jo menetetty.
Mikä oli artikkelisi viesti?
Viestini muodostui pitkälti viittauksista -
saksalaisten, amerikkalaisten ym. kenraalien kirjoituksiin.
On valtava ero velvollisuuksissa, joita esiupseeri-tasoisilla -
kuten prikaatikomentajilla on suhteessa värvättyihin sotilaisiin.
Jos värvätty sotilas sanoo vastustavansa jotain ja eroaa, -
hän ei menetä mitään, mutta säilyttää elämänsä.
Prikaatin komentajan täytyy miettiä -
mahdollisia seuraamuksia uralleen.
Hän menettäisi kaiken.
Myös Eli Gevan isä toi esiin vastustavan kantansa -
työväenpuolueystävilleen kuten Jitzak Rabinille.
Heillä oli vaikutusvaltaa.
Isä kritisoi sitä, että Elin kannanoton aikaan tuli tukea, -
mutta sen jälkeen kukaan ei tarjonnut Elille työtä.
Seurauksena Eli Geva muutti USA:han.
Minun mielestäni upseereilla pitää -
olla vapaus puhua.
Jopa Stalin ymmärsi tämän sen jälkeen, kun oli erottanut -
Georgy Zhukovin sotavoimien komentajan tehtävästä kesällä 1941.
Selvennän vähän, koska meidän täytyy mennä eteenpäin.
Tuit everstiä, joka vapautettiin tehtävästään mielipiteensä vuoksi.
Olit majuri, ja sinut myös erotettiin,-
kun artikkelin kirjoittaja selvisi IDF:n komentajalle.
Kerron miten hän sai sen selville. - Vasta useiden vuosien päästä -
komentajasta seuraavan seuraava -
kutsui sinut takaisin palvelukseen.
Artikkelissa oli mainittu, että kirjoittaja on esiupseeri.
Ensimmäisenä Raful Eitan kysyi Ehud Barakilta, kenraalimajurilta, -
miksi kirjoitti artikkelin. Barak vastasi kielteisesti.
Hän osoitti lainauksia kirjoista, joita ei ollut koskaan lukenut.
Tähän Eitan vastasi, että sinua on informoitu, joten tiedät.
Hän kyseli muiltakin ja sanoi sitten radiossa: -
Olen kysynyt jokaiselta esiupseeritason komentajalta.
He ovat kaikki pelkureita ja valehtelijoita.
Tiesin, koska vaimoni hyvä ystävä, -
nykyisin oopperalaulaja, oli silloin IDF:n komentajan sihteeri.
Hän tiesi ja kertoi komentajalle.
Kuka kertoi hänelle? - Vaimoni. - Hänkö kertoi?
Olitko antanut luvan? - Olin.
Minua suojelleet olivat todella ihmeissään.
Iltana, jona asia paljastui, sain kutsun prikaatikomentajan luo.
Olin Ammiqissa lähellä Zahlea. - Siis Libanonin maaperällä.
Lähellä Beirutista Damaskokseen vievää tietä, Bekaa-laaksossa.
Sain käskyn seuraavaksi päiväksi IDF:n komentajan luo Tel Aviviin.
Sisään astuessani hän istui kädet puuskassa ja sanoi: -
ette tule koskaan olemaan IDF:ssä -
vakituisessa palveluksessa tai reservissä. Saatte puhua.
Puoli tuntia keskusteltuamme...
Ihan kuin Liisa Ihmemaassa, tuomio ensin, oikeudenkäynti sen jälkeen.
Komentaja sanoi olevansa kanssani samaa mieltä.
Kysymykseeni, miksi minut sitten erotetaan, -
hän vastasi, että koska minulta puuttui lupa.
Olisin voinut anoa lupaa ja julkaista-armeijan viikkolehdessä.
Hän soitti välittömästi henkilöstö- asioita hoitavalle upseerille ja -
antoi käskyn irtisanoa minut välittömästi.
Yleisessä tiedossa ei ole yksi tärkeä seikka.
13.4.1983 -
oli Rafael Eitanin viimeinen työpäivä IDF:n komentajana.
Sinä päivänä panssarijoukkojen päällikkö Bar Kochba onnistui -
vakuuttamaan IDF:n komentajan, että saisin palata.
Sain tiedon puhelimitse. Vastasin, että olen kiinni opiskelussani.
Komentaja suostui siihen, että tulisin komentajaksi (res) uuteen -
Merkava-tankeista-israelilaisista- koostuvaan reserviläisprikaatiin.
Olin sitten noin viisi vuotta reserviläispataljoonan komentajana.
Palasin vakinaiseen palvelukseen v. 1987.
IDF:n komentajana oli silloin Raful Eitanin vastustaja Dan Shomron.
Aikamme on käymässä vähiin, joten jätetään -
pataljoona-, prikaati-, divisioona- ja doktriinipäällikön tehtäväsi.
Siirryin panssarivoimista maavoimiin.
Maavoimien esikuntaan-everstinä ja -
sieltä doktriinityöhön pääesikuntaan. - Prikaatikenraalina.
Se oli ensimmäinen työsi pääesikunnassa. - Toinen.
Nousit sitten 36. divisioonan päälliköksi.
Useimmat ko. divisioonan päälliköt ylenevät kenraalimajureiksi.
Kyseessä oli eturivin paikka, -
ja jokainen siihen valittu oli lupaava ja tiesi, -
että seuraava nimitys olisi kenraalimajuriksi.
Sinä sait seuraavaksi epäkiitollisen käskyn -
toteuttaa Gazasta vetäytyminen ja tyhjentää siirtokunnat.
Tämä tapahtui v. 2005. Mitä ajattelit?
Sain tehtävän edellisen komennuksen loppuessa.
Olin ollut samassa tehtävässä jo yli 2 vuotta.
Yhdeksästä prikaatikenraali- vuodesta oli suuresti apua: -
kolme vuotta reserviläisdivisioonan komentajana, -
kolme vuotta pääesikunnan doktriinidivisioonassa ja -
yli kaksi vuotta sen päällikkönä.
Tapahtumien kulku oli seuraava. Sain käskyn tammikuussa 2005.
IDF:n päällikkö "Bogie" Jaalon tuli vierailulle Golanille.
Istuessaan panssaroidun jeepin takapenkillä hän mainitsi -
suunnittelevansa minun ja divisioonani lähettämistä Gazaaan -
tyhjentämään asutukset.
Mitä mieltä olen käskystä?
Aiempi suunnitelma oli, -
että Israelin poliisi olisi hoitanut siirtokuntalaiset.
Esikuntasi ja erään toisen divisioonan esikunnan -
piti olla avustamassa suojarenkaana.
Vastasin kysymykseen myöntyvästi.
Palattuani esikuntaani Haifaaan soitin heti isälleni.
On syytä tietää, että isäni oli yksi Gush Emunimin perustajista.
Ensimmäinen perustamista koskeva kokous...
Puhut siirtokuntaliikkeestä, jota hallinto 1970-luvulla vastusti.
Myöhemmin hallitus hyväksyi liikkeen.
On kiinnostavaa, että suhde jopa Rabiniin ja Galiliin oli jännitteinen.
He ovat työväenpuolueen poliitikkoja.
Rabin piti kuolemaansa asti kanavan auki -
siirtokuntaliikkeen johtohahmoihin ja kuunteli heitä.
Suhteen kompleksisuus pitää ymmärtää.
Salamurhasta hyväksyntään kului 10 vuotta.
Kun soitin isälle, hän reagoi välittömästi ja epäröimättä -
sanomalla, että päätös on katastrofi -
mutta minulla ei ole valinnanvaraa, vaan minun täytyy totella.
Koin tuen tärkeänä. Se ei tarkoittanut, -
etteikö hän olisi liittynyt vastustajien joukkoon.
Osallistuiko hän protesteihin? - Ei, veljeni kylläkin.
Minulla on hyvä valokuva veljenpojastani, -
joka oli silloin kadettina upseerikoulutuksessa.
Kuvassa hänen nykyinen vaimonsa, silloinen tyttöystävänsä, -
seisoo aidan toisella puolella, ja he keskustelevat keskenään.
Veljenpoika ja setä.
Koit tärkeänä, että isäsi hyväksyi tai ainakin kehotti tottelemaan, -
vaikka se ei noudattanut filosofiaasi. - Totta.
Arvelen, että tuon jännitteen hyväksyminen -
auttoi minua keskittymään tehtävään.
Kiitän Uri Barlevia, paikallista poliisipäällikköä, -
joka kehotti Dan Harelia kuuntelemaan Gershonia, -
jota piti ainoana, joka todella ymmärtää mitä olemme tekemässä.
Poliisipäällikkö ja eteläisen piirin komentaja muodostivat parin, -
koska Gaza, joka ei kuulunut Israeliin, oli armeijan vastuulla.
Käytimme paljon aikaa tyhjennysoperaation suunnitteluun.
Kaikesta oppimastani oli siinä hyötyä: -
filosofiasta, upseerikoulutuksesta... - Ja uskonnon opinnoista.
Ja vertailevasta kirjallisuustutkimuksesta.
Kun aloitin valmistelut, -
toin prikaatikomentajille katsottavaksi elokuvia.
Yhtenä esimerkkinä on -
elokuva Prahasta vuonna 1968, jossa näytettiin, -
että tyttö kameran kanssa voi pysäyttää venäläiset panssarit.
Vastarinta ja toisinajattelu.
Prikaatikomentajat ymmärsivät, mitä ajoin takaa.
Mistäkö opin vastarinnasta? Ben Caspitin kirjoista.
Hänen mukaansa meidän ei pitäisi kouluttautua vain -
kiipeämään taloihin ja tyhjentämään ne ihmisistä, -
vaan arvioimaan erilaisia vaihtoehtoja.
Se avasi ajatteluani. Ehdotin ensiksi Dan Harelille, -
että toteutamme operaation luottaen omaan arviointiimme.
Valitettavasti aikamme on lopussa.
Urasi on ainutlaatuisuudessaan kiinnostava -
ulottuessaan uskonnon opinnoista kenraalimajuriksi, -
turvallisuusopiston johtajaksi ja nuorten upseerien mentoriksi.
Kenraalimajuri Gershon Hacohen, kiitos. - Kiitos, oli ilo.
Tämä jakso kuuluu keskustelusarjaan Jerusalemin vartijat.
Vieraana oli kenraalimajuri (res) Hacohen.
Sarjamme jatkuu uusilla keskusteluilla -
israelilaisten sotilas- ja turvallisuustoimijoiden kanssa.
Tältä erää shalom Jerusalemista.
Suomennos: Pirkko Oittinen