Tervetuloa katsomaan keskustelusarjaa -
Israelin sotilas- ja turvallisuusvaikuttajien kanssa.
Olen Amir Oren, ja vieraani on diaspora-asiain ministeri, -
prikaatikenraali (evp) Nachmann Shai.
Tervetuloa. - Kiitos. Ilo on puolellani.
Israelissa on poliitikkoja, jotka ovat siirtyneet sotilasuralta.
Useat kollegoistasi ovat kuitenkin tulleet politiikkaan mediasta.
Kellään toisella julkisessa elämässä Israelissa toimivalla -
ei taida olla yhtä monipuolista taustaa kuin sinulla.
Olet media-sotilassuhteiden ja informaatiosodankäynnin osaaja -
useista eri näkökulmista.
Olet toiminut journalistina, TK-tehtävissä ja -
tiedottajana Israelin kahdessa tärkeimmässä edustustossa, -
YK:ssa ja Washingtonin suurlähetystössä.
Olet myös ollut kahden puolustus- ministerin medianeuvonantaja.
Molemmat olivat entisiä Washingtonin suurlähettiläitä.
Sitten vastasit IDF:n radioasemasta.
Sen jälkeen sait prikaatikenraalina kutsun IDF:n tiedottajaksi.
Tämän jälkeen sinulla oli vielä muita tehtäviä.
Väittelit ja olet julkaissut mediasta ja sotilasasioista.
Kiitos, että tulit ohjelmaan. - Hallitset cv:ni minua paremmin.
Kun vaihdoit journalismista ulkoasiain tehtäviin -
ensin YK:ssa New Yorkissa ja sitten suurlähetystössä Washingtonissa, -
vaikuttiko se käsitykseesi siitä, miten hallinto toimii?
Kaikki hallitukset eivät ymmärrä nykyistä toimintaympäristöä.
Tulee myös pitää mielessä, että perinteinen media -
on muuttunut dramaattisesti.
Sosiaalisen median osuus kulutuksesta kasvaa.
Nyt eri tahojen, kuten hallituksen, lähetystöjen ja IDF:n, tiedottajille -
sosiaalisen median alustat ovat ensisijaisia -
yritettäessä tavoittaa mahdollisimman moni ympäri maailmaa.
Osa heistä on omamaalaisiasi ja kohdeyleisöäsi.
Heihin lukeutuvat armeijapalvelusta suorittavat ja heidän lähipiirinsä.
Jotkut ovat vihollisia tai vihollismaiden kansalaisia.
Osa asuu muissa maissa ja vaikuttaa ehkä siellä päätöksentekoon.
Kuinka viestintää räätälöidään, ja miten valitaan media-alusta, -
kun kohderyhmiä on niin monia. - Tämä on yksi suurimpia haasteita.
Kun minä, tai me molemmat, olimme paljon nuorempia, -
oli mahdollista eriyttää viestintä maan sisälle ja sen ulkopuolelle.
Oli kotimainen media ja ulkomainen media -
eli kansaivainväliset kirjeenvaihtajat.
Nämä ovat nyt sulautuneet yhdeksi, eikä viestiä voida eriyttää.
Myöskään kieli ei erottele, koska käännöksen saa reaaliajassa.
Toisin sanoen yksi viesti, yksi yleisö.
Vaatii työtä saada viesti välittymään eri taustaisille ihmisille -
toivomallasi ja ennakoimallasi tavalla. Työ on nyt vaikeampaa.
Urasi journalistina, tiedottajana edustustoissa USA:ssa sekä -
puolustusministeriössä Tel Avivissa kesti parikymmentä vuotta.
Sen jälkeen siirryit IDF:n tiedottajaksi, ja alkoi sota.
Israelin näkökulmasta sota oli poikkeuksellinen, -
koska Israel oli sen kohteena olematta aktiivinen osapuoli.
Miten onnistuit pitämään vastustavat äänet kurissa, -
kun hallituksella ei edes ollut tiedottajaa v. 1991 sodan aikana.
Kun ensimmäiset Irakin scud-ohjukset osuivat Israeliin -
aikaisin aamulla 17.1. olin kotona.
Sähköisen median sekasorto selvisi minulle matkalla IDF:n päämajaan.
Päätin astua esiin ja tiedottaa asiasta israelilaisille.
Sinäkö päätit? - Päätin itsenäisesti.
Tietämättömät levittivät väärää tietoa, mikä oli sietämätöntä.
Kuuntelijat olivat varmasti hämmentyneitä.
Selkeytykselle oli selvä tarve. - Silloinhan oli aamuyö?
Kello oli puoli kolme aamulla.
Autossa kohti päämajaa aloin miettiä vaihtoehtoja.
Soitin sitten studioon ja pyysin saada tiedottaa.
Vakuutin tietäväni jotain joskaan tuskin tarpeeksi.
Olennaista oli, että tiedotus tuli Israelin virkamiehen taholta.
Lisäisin, että pelkoa aiheutui siitä, että silloin ei tiedetty -
oliko Saddamilla kemiallisia tai biologisia aseita, -
toisin sanoen epäkonventionaalisia kuten kohteessa räjähtäviä aseita.
Israelissa oli totuttu ohjuksiin. - Reuna-aluella, ei Tel Avivissa.
Oltiin uudessa tilanteessa, kun yhtäkkiä -
raketteja ja ohjuksia osui maan ydinalueille.
Tällaista ei ollut ennen tapahtunut.
Mennään eteenpäin. - Mietin, mitä tehdä.
Kehotin israelilaisia toimimaan ohjeistuksen mukaan: -
käyttämään kaasunaamaria, hakeu- tumaan perheineen väestösuojaan, -
kuuntelemaan radiota, katsomaan TV:tä ja odottamaan.
Päämajaan saavuttuani kesti pari tuntia -
saada ohjeet puolustusministeriön päälliköltä.
Siitä lähtien olin ainoa, joka välitti israelilaisille -
puolustusvoimien ja myöhemmin hallituksen viestiä.
Oli vain yksi ääni, ei kilpailevia ääniä, mikä oli ainutlaatuista.
Annoin ohjeita, miten toimia minuutti ja tunti toisensa jälkeen.
Tätä jatkui tilanteen normalisoitumiseen asti.
Mainitsit puolustusministeriön ja entisen esimiehesi Moshe Arensin.
Hän ja IDF:n komentaja Dan Shamron olivat erimieltä vastatoimista.
Pääministeri Jitzhak Shamir pysyi hiljaa ja antoi sinun olla esillä.
Bibi Netanyahu toimi apulaisministerinä.
Hän oli sinulle tuttu Washingtonin ajaltasi.
Miten koordinoit eri henkilöitä ja heidän intressejään?
Kolme ensin mainittua antoi tukensa, lupasi pysyä hiljaa ja -
kannatti valittua tapaa.
Netanyahu suhtautui eri lailla. Hän ei ollut hiljaa, -
vaan kävi diplomaattista ja poliittista kampanjaa.
Minä hoidin sotilaspuolen, hän poliittisen.
Järjestimme lehdistötilaisuuksia, mutta eri paikoissa -
koska en halunnut kilpailla hänen kanssaan tai häntä vastaan.
Ehdotin, että toimimme erillään, ja se oli hyvä ratkaisu, -
koska poikkeusoloissa onnistuminen edellyttää toimijoiden koordinointia.
Vain harvoissa tapauksissa Israelin historiassa -
puolustus- ja ulkoministeriö ovat sopineet ulkoisesta viestinnästä.
Netanjahu ja minä onnistuimme olemaan edelläkävijöitä.
Hänhän oli jo siirtynyt ulko- ministeriöstä pääministerin kansliaan.
Se tapahtui myöhemmin. - Ulkoministeriö ei ollut keskiössä.
Netanjahu toimi kuitenkin tiedottajana ja oli aktiivinen.
Hänestä tuli sankari, koska hän oli taitava mediassa.
Hän tuli studioon, kun sireenit alkoivat huutaa.
CNN:n studio oli muuten tässä samaisessa rakennuksessa.
Netanjahu puki kaasunaamarin ja alkoi puhua. Hänestä tuli sankari.
Vaikka toimin paljolti samoin, Netanjahu oli omassa luokassaan.
Olit puolustusvoimien tiedottaja, osa sen esikuntaa ja -
osallistuit päättäviin kokouksiin.
Pyydettiinkö sinua muuntamaan tai peittelemään totuutta -
uhka-analyysin tai pelotteen vuoksi? Mikä oli periaate?
Lähtökohta on, että ei voi eikä pidä valehdella.
Israel on pieni maa, jossa huhut leviävät nopeasti.
Vaikka totuutta peittelisi, se paljastuu.
Silloin siihen kului pari tuntia, -
nyt kun kaikilla on salainen ase, pari sekuntia.
Minulle oli selvää, että ei valehdella.
Politiikkana oli kertoa siitä, mitä tiedetään, mahdollisimman paljon.
Olin hyvin huolellinen, että tieto oli varmennettu.
Sitten menin radio- tai tv- lähetykseen ja välitin tiedon.
En valehdellut koskaan, mutta joskus en kertonut koko totuutta, -
koska tieto oli alustavaa, eikä sitä ollut ehditty varmentaa.
Kaikki kuitenkin kerrottiin kolmessa, neljässä tunnissa.
Tiedotus ilmeisesti toimi erittäin hyvin, -
koska luottamus minuun IDF:n tiedottajana oli noin 100%.
Ainakin 100%. - Enempää ei voisi olla.
Olin tyytyväinen. Luottamus IDF:ään oli vähän alhaisempi.
Menestyksen salaisuus oli luottamuksessa.
Mikä merkitys oli univormullasi ja prikaatikenraalin laatoilla?
Vaikutit sotilaalliselta. Mikä sen rooli oli?
Olin 30 vuotta nuorempi. Minua ei tunnistaisi sen aikaisista kuvista.
Salaisuus oli, että mainitsemissasi aiemmissa tiedotustehtävissäni -
olin jo raportoinut Israelissa radiossa ja TV:ssä.
Osasin tavat, joilla purkaa ja muokata -
sotilaslähteistä tulevaa informaatiota siviilien tarpeisiin.
Mottoni oli, että viestin pitäisi olla ymmärrettävä äidillenikin.
Puhuin niin hyvin 6-vuotiaille kuin yli 60-vuotiaillekin.
Kaikkien piti ymmärtää ja noudattaa neuvoja.
Yritin puhua hitaasti ja selvästi ja olla käyttämättä sotilastermejä.
Yritin hymyillä ja antaa ohjeita.
Vedestä tuli sodan avainsana: juokaa vettä, -
pysykää rauhallisina ja jatkakaa elämäänne.
Yhtenä kiistakysymyksenä -
puolustusministerin, IDF:n ja ilma- voimien komentajien kesken oli -
Israelin osallistuminen hyökkäysoperaatioihin.
Pitäisikö yrittää estää Irakin ohjusiskut ja luoda pelote, -
jotta IDF:n vastaiskuihin perustuva maine säilyisi.
Kysymys oli varmaan haasteellinen, koska sinun piti luovia -
eri kantojen välillä kertomatta suunnitelmista liikaa.
Olet oikeassa. Tilanne oli hankala.
Lopulta päätettiin olla tekemättä vastahyökkäystä.
Päätös oli merkittävä ja ennennäkemätön Israelin historiassa.
Se oli vastaan eetostamme: estämme vihollisen hyökkäykset, -
mutta jos kimppuumme hyökätään, vastaamme välittömästi ja voimalla.
Mielestäni olimme viisaita päättäes- sämme jäädä sivustakatsojiksi.
En tarkoita hyökkäyksen edellytyksiä sinällään, -
vaan kärsivällisestä asenteesta.
Ajattelimme, että antaa sodan jatkua, -
koska Irak koki kuitenkin painetta liittolaistensa taholta.
Se sopi Israelille.
Presidentti oli tehnyt selväksi, että Israel tarkkailee eikä vastaa.
Politiikkaa muutettiin myöhemmin.
Nyt vastaamme heti kaikkiin iskuihin, -
jopa eteläisen rajan yli tuleviin räjähtäviin ilmapalloihin.
Onko eroa, jos hyökkääjä on valtio, kuten Irak tai Syyria, tai -
muu alueellinen toimija kuten Hitzbollah tai Hamas?
On toki. Valtioiden hyökkäyksissä on kyse sodista, -
joita pyritään välttämään jos vain mahdollista.
Terroritoimijoiksi nimittämiemme tahojen tapauksessa, -
joita toimii Gazassa, Libanonissa ja aiemmin Siinailla, -
toimimme ennaltaehkäisevästi.
Toiminta on kansainvälisen yhteisön hyväksymää.
Iskut terrorijärjestöjä vastaan missä tahansa -
nähdään hyväksyttävinä, eikä kansainvälinen yhteisö puutu, -
elleivät ne kohdistu siviileihin.
Vastatoimet eivät myöskään saa olla suhteettomia.
Suhteellisen ja suhteettoman raja eri tilanteissa on avainkysymys.
Olet asunut Yhdysvalloissa useassa jaksossa yhteensä useita vuosia -
toimien diplomaattina ja yliopisto-opettajana.
Olet nähnyt asenteiden kehityksen suhteessa -
niin sotilasasioihin ja mediaan kuin Lähi-idän tapahtumiin.
Aikanasi Yhdysvaltoja vastaan on myös hyökätty.
9/11-iskusta on kulunut nyt 30 vuotta.
USA on vastannut terrori- tekoihin tavoilla, -
joita Israelissa nimitetään kohdennetuiksi tapoiksi ja -
Yhdysvalloissa salamurhiksi.
Helpottaako israelilaisen tiedottajan työtä USA:ssa se, -
että yhdysvaltalaiset ovat tottuneet kohdennettuihin iskuihin.
Israelin toimintaa ymmärretään nykyään paremmin -
ei vain USA:ssa vaan ympäri maailmaa.
Muutos on pääosin tapahtunut viimeisten 20 vuoden aikana.
70-luvullahan mm. Euroopassa kärsittiin terroriaallosta, -
johon syypäitä olivat terrorijärjestöt kuten punaiset prikaatit.
Terrori-iskuja on siis ollut, mutta 9/11:n vaikutus oli dramaattinen.
On totta, että viestintä helpottuu, -
kun kuulijat ymmärtävät, että taistelemme terroria vastaan.
Epäonnistumisia tapahtuu, ja tiedotus on vaikeutunut, -
koska taistelua käydään tunteista ja järjestä.
Ymmärtämys niin valtioiden tasolla kuin myös -
kansainvälisissä järjestöissä on kuitenkin lisääntynyt.
On vääjäämätöntä, että myös siviilit kärsivät.
Mikä on suhteettoman ja suhteellisen raja?
Suhteettomaan terroriin ei ole suhteellista vastausta.
Miten selität sen, että Israelissa on monipuoluehallitus, -
jossa puolueilla on erilainen visio Israelin valtiosta?
Hallituksen toiminnalle on tietyt suuntaviivat, -
ja kiistanalaisia kysymyksiä pyritään välttämään.
Mikä on hallituksen tiedottajan viesti?
Tavoitellaanko rauhaa vai nykytilan jatkumista? Mihin pyritään?
Lähtökohtaisesti rauhaa. Rauhallisia rajoja.
Rauhansopimukset turvaavat Egyptin ja Jordanian vastaisia rajoja.
Pyrimme saamaan lisää sopimuksia. V. 2020 sopimukset solmittiinkin -
Arabiemiirikuntien, Bahrainin, Marokon ja Sudanin kanssa.
Kehitystä on ollut, mutta ei riittävästi.
Ongelman ytimessä on yhä suhde palestiinalaisiin, -
Juudean ja Samarian alueet, Libanon ja Gaza.
Sanomme heille, että ei provokaatioita, ei terrorismia, -
ei raketteja, ilmapalloja, vesisuihkuja tai mitään muutakaan.
Ilman iskuja saatte elää rauhassa tai sitten kärsitte meitä enemmän.
Yritämme saada vastustajamme ymmärtämään pelotteen.
Tämä on hallituksen ja siinä istuvien puolueiden politiikka.
Kahdeksan puolueen hallitus on Israelissa ensimmäinen laatuaan.
Puolustuksesta ja turvallisuudesta puolueilla on sama kanta.
Palvelustasi yleisupseerina IDF:ssä kului 30 vuotta siihen, -
että sinut nimitettiin ministeriksi maan hallitukseen.
Minulla on kaksi kysymystä. Ensiksi -
kumpi foorumi on merkittävämpi näistä kahdesta?
Tarkoitatko IDF:n komentajaa ja hallitusta?
Minua on yllättänyt hallituksen sisäinen keskusteluilmapiiri.
Hallituksen jäsenet kunnioittavat toisiaan.
Tämä ehkä on uutta politiikassamme.
Toisia kuunnellaan, puhutaan lyhyesti eikä jaaritella.
Olethan nyt myös vanhempi valtiomies.
En ole kuitenkaan hallituksen vanhin. Se on oma kategoriansa.
Keskustelun jälkeen pääministeri sulkee asiakohdan ja -
suorituttaa äänestyksen. IDF:n komentaja ei ole läsnä.
Yksi ero on, että hallituksesta kaikki tieto vuotaa reaaliajassa.
Minua järkyttää se, että kokouksen alettua -
informaatiota alkaa välittömästi vuotaa.
Kokouksen jälkeen mediasta soitetaan heti ja -
pyydetään studioon kommentoimaan.
Nauraen he sanovat tietävänsä kaiken, mitä sanoin.
Onko selitys WhatsApp vai etukäteisinformaatio?
Ennalta informointi oli tapana aiemmin.
Kokous saattoi evätä luvan puhua.
Media yritti turhaan vedota etukäteistietoon.
Nyt media saa tietoa kokouksesta kesken poistuneilta.
Turvallisuusasioiden ministeri- valiokunnasta ei vuotoja ole ollut.
Tilanne on aika hyvä.
Koronakabinetti puolestaan toimii julkisesti. Se edistää luottamusta.
Toinenkin kysymykseni koskee hallituksen kokouksia.
Asiantuntijuutesi mahdollistaa, että arvioit kokouksia -
sotilastiedotuksen, median ja kertomusten taistelun näkökulmista.
Tulevatko nämä näkökulmat esiin keskusteluissa?
Suhteessa diasporaanko?
Tarkoitan hallituksen päätöksentekoa.
Minä tuon esiin diasporajuutalaiset.
Koen olevani heidän edustajansa. He ovat 5. väestöryhmämme.
Aikanaan presidentti puhui neljästä väestöryhmästä Israelissa ja -
viidennestä ulkopuolella asuvasta, n. 8 miljoonasta juutalaisesta.
Erityisesti nyt ministerinä korostan tärkeyttä arvioida -
päätösten seurannaisvaikutuksia diasporajuutalaisten kannalta.
5. väestöryhmä on hauska iskulause, mutta -
ulkopuoliselle se voi näyttäytyä 5. kolonnana ja kaksoislojaliteettina.
Emme todellakaan tarkoita, että muiden maiden juutalaiset -
pettäisivät asuinmaansa vaikka välittämällä tietoa Israeliin.
Toivomme heille turvallista elämää.
Meidän vastuullamme on edistää turvallisia olosuhteita ja -
mahdollisuutta harjoittaa juutalaisuutta asuinpaikasta riippumatta.
Edellytämme muilta mailta, että juutalaiset saavat elää rauhassa.
Tämä on yksi Israelin hallituksen velvollisuuksista.
Ministeri Nachman Shai, menestyksellisen urasi aikana -
kertomusten taistelussa on otettu käyttöön uusi vaihde.
Kun aikanaan olit TK- ja ulko- asioiden tiedottajan tehtävissä, -
Israelin ja ympäröivien arabimaiden välinen konflikti oli pääaiheena.
Sen on korvannut Israelin ja palestiinalaisten välinen konflikti, -
joka toki on vain osa laajempaa kysymystä.
Kun vastakkainasettelu kehystetään näin, -
Israel nähdään Goljattina Daavidiin nähden.
Aina v. 1967 sotaan asti me olimme Daavid.
Sota sai aikaan roolien vaihtumisen.
Tilanne on hankala, koska meitä on 9 miljoonaa, joista osa arabeja.
Ympäröivissä maissa arabiväestöä on jopa yli 300 miljoonaa.
Kuinka saada vihamielisyys loppumaan, on ydinkysymys, -
ottaen huomioon, että olemme pienenä vähemmistönä.
Israelin ja palestiinalaisten välillä asetelma on toinen.
On myös varottava vihollisuuksia muslimimaailman kanssa.
Heitä on maailmassa 1,3 miljardia.
Ylläpidämme julkisuudelta piilossa -
suhteita useiden muslimivaltioiden kanssa.
Lyhyesti, mikä pitäisi Israelin viestin olla suhteessa Iraniin?
Lopettakaa ydinvarustelu kuin olisitte sen jo eilen tehneet, -
koska ette voi tietää mitä huomenna tapahtuu.
Prikaatikenraali (evp), diaspora- asian ministeri Nachman Shai -
kiitos, että tulit ohjelmaan.
Palaamme uuden jakson merkeissä. Kiitos Jerusalemista.
Suomennos: Pirkko Oittinen