JERUSALEMIN VARTIJAT
Tervehdys Jerusalemista.
Tervetuloa Ehud Barak, kenraali ja entinen pääministeri -
keskusteluidemme kolmanteen osaan.
Ohjelmasarjamme koostuu tapaamisista -
Israelin sotilas- ja turvallisuustoimijoiden kanssa.
Aloitamme ajasta, jolloin palasit upseerinuralle.
Menossa oli v. 1967 ja Jom kippur -sotien välinen näännytyssota.
Koit velvollisuudeksesi palata, eikä jatkaa akateemista uraasi.
Sinut nimitettiin pataljoonan vahvuisen yksikön johtoon.
Johdit mm. nuorison kevät -nimellä tunnettua operaatiota Beirutissa.
Operaatio toteutettiin keväällä v. 1973.
Opiskelit sitten USA:ssa, josta palasit Jom kippur -sodan alettua.
Päästetään eräs yksikössäsi palvellut kertomaan.
Hän on tunnettu israelilainen Yaakov "Yasha" Kedmi, -
entiseltä sukunimeltään Kazakov.
Hän oli pataljoonassasi, -
panssaripataljoona 100:ssa, jonka organisoit tiukassa aikataulussa.
Johdit pataljoonaa Jom kippur -sodan kuuluisassa taistelussa.
Yasha Kedmi kommentoi tapaasi johtaa, -
kun taistelutilanne oli todella haastava.
Näin miten hän teki päätöksiä ja antoi käskyjä paineen alla.
Hän pysyi rauhallisena, vaikka menetti läheisiään ja -
joutui käskyillään vaarantamaan muiden ja oman henkensä.
Hänen toimintansa oli -
sekä inhimilliseltä että sotilaalliselta kannalta huippua.
Monista esimerkeistä yksi on syöpynyt mieleeni ikuisesti.
Panssaroitu miehistön- kuljetusvaunu katosi.
Ehud pyysi minulta käsikranaatteja ja vesipullon.
Hän aikoi mennä etsimään kuljetusvaunua.
Taivuttelin häntä turhaan ottamaan minut tai jonkun toisen mukaansa.
Näin kuinka hän käveli kohti egyptiläisten asemia.
Hänen tarkoituksensa oli kiertää asemat ja löytää kadonneet.
Sitten pimeys nielaisi hänet.
Ajattelin, että miten rohkeaa, vastuullista ja huolehtivaista.
Nuo hetket, jolloin tämän älykkään miehen varreltaan pienehkö hahmo -
katosi vähitellen pimeyteen, olivat hyvä oppitunti siitä, -
mitä tarkoittaa olla komentavana upseerina IDF:ssä.
Mitä muistat tästä taistelusta?
Olit suorittanut panssari- sodankäynnin kursseja.
Johdit ensin komppaniaa, sitten pataljoonaa ja -
myöhemmin prikaatia ja divisioonaa.
Oli iso muutos vaihtaa erikoisyksiköstä tavalliseen armeijaosastoon.
Aloitin sotilasurani panssariyksikössä.
Kun sitten olin Sayaret Matkal - erikoisjoukkojen varakomentajana, -
näännytyssota oli kiihkeimmillään.
Vuoden päästä, edeltäjäni kauden loputtua, siirryin komentajaksi.
Olit silloin majuri. - Kyllä, ja -
tavallaan kasvoin tehtävästä seuraavaan.
Aloitin komppanian komentajana näännytyssodan loppuvaiheessa.
Tehtäväni oli kouluttaa komppaniaan värvättyjä kuten Yasha Kazakov.
Hän oli Neuvostoliitossa syntynyt toisinajattelija, -
joka haastoi järjestelmää ja -
muutti sitten Israeliin. Täällä häntä pidettiin sankarina.
Yasha tuli yksikkööni.
Hän oli taustaltaan ampuja ja osoittautui komppanian parhaaksi.
Hän sai hetkessä tykin ampumakuntoon ja -
osui 3 km päässä olevaan kohteeseen.
Sitä ajanjaksoa v. 1973 varjosti uhka, -
että puna-armeija liittyisi sotaan.
Yhdessä yhteenotossa oli jo pudotettu yksi puna-armeijan kone.
Pelättiin, että yhteydenottoja syntyisi myös maalla.
Päätykin ammukset olivat painavia.
Jokainen sotilas otti yhden paitsi Yasha Kazakov, joka kantoi kaksi.
Muistan yhden neuvottelun divisioonamme komentopaikalla.
Keskustelimme sotatilanteesta. Sanoin, etten tunne puna-armeijaa -
mutta minulla on sieltä yksi sotilas.
Hän kantaa aina käsissään kahta ammusta.
Jos puna-armeija on täynnä hänen kaltaisiaan, meillä on ongelma.
Palataan sodan tapahtumiin.
Yasha oli upseeriainesta. Suosittelin häntä upseerintehtäviin.
Tätä vastustettiin, koska ei saatu selville, -
mitä hän oli tehnyt 14-17 vuoden iässä. Ollut jollain harjoitusleirillä?
Saatoin antaa sanani, että etenemiselle ei ole esteitä.
Palasin Stanfordista ja kokosin pataljoonan luovuutta käyttäen.
Nimitin Yashan vaunun johtajaksi.
Käynnissä oli v. 1973 sodan ehkä katkerin, -
ns. kiinalaisen maatilan taistelu. Se vaati paljon uhreja.
Sitten ylitimme Suezin kanaalin ja saimme tehtäväksemme -
tunkeutua 12 km Egyptin rintaman taakse, jatkaa vielä 3 km ja -
tuhota useita ilmatorjuntapattereita.
Se oli tarpeen, jotteivat ohjukset osuisi lentokoneisiimme.
Ironia oli siinä, että ilmavoimien oletettiin -
avaavan tien panssarivoimille eikä toisinpäin.
Tunkeutumisen rintamalinjan taakse tiedettiin aiheuttavan tappioita.
Yksikköni ei ollut siellä ainoa, vaan meitä oli useita.
Skyhawkit olivat jo ilmassa, -
kun tehtävän suoritettuamme käännyimme paluumatkalle.
Olimme siis palaamassa, ja Skyhawkit lähestyivät.
Ajattelin, että tästä tulee tragedia.
Onneksi koneet löysivät paikan, johon tyhjentää lastinsa.
Jatkoimme matkaamme, jonka varrella oli joitain yhteenottoja.
Ohitimme egyptiläisten tankit kiertämällä ne -
etelän kautta ja motittaaksemme ne.
Eristääksenne kolmanneksen Egyptin asevoimista.
En muista tarkalleen päivämäärää, mutta yhtenä iltana -
pysähdyimme, kuten pimeää yötä vasten yleensä tehdään.
Olimme asettumassa nukkumaan, mutta olimme kuitenkin valmiustilassa.
Kului vain pari minuuttia, ja sain viestin varamieheltäni -
kolonnan loppupäästä: yksi miehistön kuljetusvaunu puuttui.
Se oli kadonnut taistelun kuluessa. Meillä ei ollut mitään tietoa.
Kuljetusvaunussa oli mekaanikkoja ja muutamia panssarimiehiä.
He eivät olleet osanneet suunnistaa vaan eksyivät.
Karmea uutinen. Kahdeksan miestä tapettaisiin tai vangittaisiin.
Uutinen oli minulle liikaa.
Ajattelin, että nythän on yö eikä taistelu ole käynnissä.
Olimme jo irrottautuneet taistelukosketuksesta, -
mutta vallitsi kaaos. - Ns. sotasumu.
Erikoisjoukkotaustani selittää, että minulla oli mukana -
kaukoputki, eräänlainen IR-kiikarin alkeellinen versio.
Se oli kuitenkin tavallista kiikaria paljon parempi.
Sanoin, että lähden etsimään kadonneita.
Heidän pitäisi olla jossain matkan varrella.
Upseerit katsoivat minua järkytyksestä silmät pyöreinä, -
kun kerroin, että aion lähteä etsimään.
Siirsin kolonnan johtovastuun kapteenille, -
yhdelle komppanioiden komentajista.
Näin, ettei hän uskonut, että olin tosissani, -
kunnes kiipesin ulos tankista kaukoputken kanssa.
Sinuthan hyvästeltiin kuin lähtisit viimeistä kertaa.
Aistin heidän levottomuutensa, -
kun valmistauduin, ja he huomasivat, että olin lähdössä yksin.
Joku kysyikin, enkö ottaisi jotakuta mukaani.
Sanoin, että tiedän miten liikkua paljastumatta.
Muutaman sanan arabian taidoillani pystyisin jopa estämään kontaktit.
Sanoin voivani mennä hyvin yksin. Olinhan tehnyt vastaavaa ennenkin.
Oli kulunut vain pari kuukautta Beirut-operaatiosta, -
jossa ammuit erään Fatah-johtajan.
Olin silloin pukeutuneena naiseksi, -
mikä ylellisessä kaupunginosassa helpotti tilannetta.
Niin sitten lähdin. Muut eivät tajunneet, että tiesin mihin mennä.
Olimme jättäneet maahan jäljet, joita saatoin seurata.
Kohtaisin siis samat, jo aiemmin tapaamamme, egyptiläiset.
Olin ehtinyt kävellä n. 2,5 km, -
kun näin liikkeessä olevia varjoja. Oletin heidän olevan egyptiläisiä.
Astuin sivuun. Kun he lähestyivät, ymmärsin, -
että vauhti oli hidas, koska jotakuta piti taluttaa tai kantaa.
Tajusin, että he olivat etsimäni miehet.
Hekin olivat kävelemässä jälkiä pitkin, ja siitä syystä kohtasimme.
Kun he pääsivät lähietäisyydelle, -
sanoin "olen päällikkönne", -
ettei kukaan olisi ampunut minua.
He olivat todella onnellisia.
Yksi heistä on nykyään tekniikan alan professori Beersebassa, -
Sami Chamoun -korkeakoulussa.
Pidämme vieläkin yhteyttä. Tilanne oli niin uskomaton.
Jäikö tuolta ajalta jotain yleispätevää oppia, -
jolla olisi vakavissa tilanteissa käyttöä Israelissa vieläkin.
V. 1973 sota oli oppitunti.
Puhumme tavoitteista, strategiasta, taktiikasta ja operaatioista, -
joilla vastapuoli saatetaan epätasapainoon.
En koskaan oikein ymmärtänyt, mitä epätasapaino tarkoittaa, -
mutta näin sen käytännössä, kun tulin Stanfordista ja -
menin IDF:n valtavaan maanalaiseen päämajaan.
Siellä oltiin täysin shokissa. Näin miten tuntemani ihmiset -
olivat lamaantuneita järkytyksestä.
Aharon Yariv, tiedusteluosaston silloinen johtaja, halasi minut -
kuin ennen kuolemaa.
Täysin rauhallinen ja energiaa pursuava oli vain IDF:n komentaja -
David "Dado" Elazar.
Oli masentavaa nähdä heidät.
Menin eteläisen armeijapiirin komentopaikalle -
ilmoittautumaan palvelukseen.
Aistin siellä jotain samaa, en ehkä masennusta, -
mutta hallitsemattomuuden tunnetta, hätääntyneisyyttä.
Muutos tapahtui kun Chaim Bar Lev tuli paikalle -
rauhoittelemaan vierailtuaan ensin pohjoisessa armeijapiirissä.
Tähän sisältyy kuitenkin opetus.
Meidän täytyy tehdä kotiläksymme.
Jälkeenpäin tajusin, -
että meillä oli asennevirhe. Tiedustelutieto oli oikeaa, -
mutta operatiivisella tasolla tietoa arvioitiin väärin.
Tahojen välillä oli väärinkäsityksiä.
Oli myös itsetyytyväisyyttä. - Totta.
Nämä asiat myötävaikuttivat poliittisten päätösten virheisiin.
Virheiden riski on tiedostettava, koska kaikki ovat niille alttiita.
Kuuden päivän sodan voittoa tulkittiin väärin.
Menestyksen uskottiin johtuvan sisäisestä ylivertaisuudesta, -
joka uljailla juutalaisilla sotilailla oli arabeihin nähden.
Ei tajuttu, että kuuden päivän sodan menestys johtui siitä, -
että hyökkäyksemme yllätti vastustajamme.
V. 1973 me maksoimme yllätetyksi tulemisen hinnan.
Kyse ei ole jostain sisäsyntyisestä paremmuudesta. Sellaista ei ole.
On kuitenkin yksi tärkeä elementti.
Jom kippur oli taktiikan kannalta Israelin menestyksellisin sota.
Vihollisten miljoona-armeijan hyökkäys yllätti meidät täysin: -
sadat lentokoneet, tuhannet tankit, tykistö jne.
Yllätys sai meidät shokkiin, -
mutta vain viikkoa myöhemmin olimme Damaskoksessa ja -
siitä kolme päivää myöhemmin Kairossa.
Sota oli taktinen menestys, -
mutta vastapuoli saavutti strategiset tavoitteensa.
Presidentti Sadat ei yrittänyt syvälle Israeliin, -
kuten egyptiläiset olivat tehneet v. 1948 sodassa.
Syyrialaiset eivät myöskään yrittäneet päästä Genesaretinjärvelle.
Viholliset onnistuivat kohdentamaan voimavaransa -
suhteellisen rajattuihin mutta strategisiin tarkoituksiin.
Israelin itseluottamus saatiin järkkymään ja -
maa-alueita otetuksi haltuun Suezin kanaalin itäpuolelta.
Historiallisesta näkökulmasta me kuitenkin voitimme, -
koska arabiosapuoli ymmärsi, että yllätyshyökkäys ei ole keino -
kukistaa Israelia.
Rauhansopimusten siemenet hyvinkin kylvettiin taistelukentällä.
Vastapuoli vaihtoi strategiansa armeijoiden yhteenotoista -
terrorismiin ja -
taisteluun panssareita vastaan kaukolaukaistavin asein.
Iskuja tehdään tiheään asutettujen alueiden sisältä.
Raketeilla ja ohjuksilla ohitetaan ilmavoimiemme ensi-iskut.
Ydinasepyrkimykset muodostavat vielä oman tasonsa.
Aikanaan oli käsitys, että sinulla on kaksi "idolia".
He olivat politiikkaan siirtyneitä kenraaleita: -
Moshe Dayan ja Ariel Sharon.
Myös sinä vaihdoit sotilastehtävistä politiikkaan.
Tunsin Moshe Dayanin vain kaukai- sesti. Hän oli aikanani jo sankari.
Seurasin kyllä hänen tekemisiään. Hän oli persoonana ainutlaatuinen.
Hän keskittyi asioihin ja oli sotilaana rohkea, -
vaikkei yhtä rohkea kuin kansalaisena ja poliitikkona.
Hän oli syvällä israelilaisessa kulttuurissa, -
runoudessa ja kirjallisuudessa. Ehkä äitinsä vaikutuksesta.
Henkilönä hän oli kiinnostava, ja seurasin häntä ja hänen uraansa.
Minut yllätti hänen tapansa olla täysin sitoutumatta ajatuksiin, -
joita itse esitti, muut kannattivat ja joita jopa ajoivat.
Hän ei taistellut ajatustensa puolesta.
Esimerkkinä on käsitys, että paras ratkaisu etelässä saavutetaan -
hyväksymällä USA:n tekemä, Egyptin tukema, ehdotus, -
jonka mukaan vetäytyisimme noin 30 km.
Egypti avaisi kanavan ja saisi miljardien dollarien vuosituotot.
Yli miljoona egyptiläistä voisi muuttaa kanavan kaupunkeihin.
Keskinäisriippuvuus normalisoisi suhteemme, -
ja vähentäisi sodan riskiä.
Se ei toteutunut. Hyväksyntä oli mutta rohkeutta ei.
Sharon oli erilainen. Seurasin häntä läheltä.
Tunsin jo 70-luvulla joitain hänen alaisiaan ja myöhemmin useitakin.
Seurasin niin brittien SAS-yksikön kuin hänen yksikkönsä toimintaa.
Sain häneltä paljon tukea, -
kun hän huomasi samankaltaisuutta nuoruutensa Ariel Sharoniin.
Hänelle oli ominaista esitellä alustaviakin ideoita, -
ja pitää ylintä johtoa vastuussa, jos ei uskallettu toimia.
Hänelle ja minulle oli ominaista olla aina valmiina mihin tahansa.
Se saattoi olla kidnapattujen matkustajien vapauttaminen -
Ben Gurionin lentokentälle laskeutuneesta lentokoneesta tai -
tehtävä naiseksi pukeutuneena Beirutissa. Kaikki kävi.
Olimme valmiina ja odotimme vain tehtävänantoa.
Olitte valmiina menemään Müncheniin [v. 1972], -
mutta ette saaneet lupaa. - Jälkeenpäin ajatellen se oli hyvä.
Jos siellä olisi ollut Mossadin päällikön Zamirin lisäksi muita, -
operatiivisia ohjeita ei kuitenkaan olisi voitu antaa saksalaisille.
Osaamattomuus oli tasolla, jolla neuvotkaan eivät olisi auttaneet.
He olisivat vain sanoneet noudatta- neensa asiantuntijoidemme neuvoja.
"Arik" Sharonin ja minun välillä vallitsi syvä keskinäinen arvostus.
Hän esitteli minut mm. IDF:n komentajalle.
Vaikka tunsimme toisemme hyvin, en pyrkinyt ystävyyteen, -
koska huomasin ilmiön, joka muistutti sentrifugin toimintaa.
Keskipakovoimahan heittää helposti yli laidan.
Sharonia saattoi joko ihailla, melkeinpä palvoa, -
tai tulla työnnetyksi ulos sisäpiiristä.
Päätin jäädä sisäpiirin ulkopuolelle.
Toimit Israelissa useimmissa huippuviroissa -
pois lukien valtiovarainministerin tehtävä.
Urasi eteni sotilastiedustelun päälliköstä IDF:n komentajaksi, -
ulkoministeriksi, kahdesti puolustus- ministeriksi ja pääministeriksi.
Mikä näistä tai mikä muu tehtävä oli kaikista palkitsevin?
Koin, että tehtävän palkitsevuuden määrittelee -
tehtävän itsenäisyys.
Minulle tulee mieleen Dayan, kun hänelle ehdotettiin -
varakomentajan tehtävää operaatiopäällikön sijaan.
Hän asetti päällikkyyden varamiehenä olemisen edelle.
Minä ajattelin samoin.
Palkitsevimpia olivat tehtävät Sayeret Matkalin päällikkönä, -
IDF:n komentajana sekä puolustus- ja pääministerinä, -
koska näissä on päätäntävaltaa.
Pää-, puolustus- ja ulkoministeri muodostavat päättävän kolmikon.
Aina on vastuussa jollekulle.
Sayeret Matkalin päällikkö vastaa IDF:n komentajalle, -
joka vastaa hallitukselle.
Hallituksessa historia ja kansalaiset arvioivat.
Tehtäviin valitut ovat kuitenkin riippumattomia.
Sayeret Matkalissa tajusin miten vaikeaa on saada muut ymmärtämään.
Ylemmät tahot luottavat, koska eivät voi syventyä -
suunnitelmien yksityiskohtiin kuten ei IDF:n komentajakaan.
Sama koskee pääministeriä, jota historiankirjoitus sitten arvioi.
Nyt olet vanhempi valtiomies. Ajankohtainen aihe on nyt Iran.
Onko Iran Israelille eksistentiaalinen uhka?
Onko ratkaisu diplomatiassa tai jossain muussa?
Tällä hetkellä Iran ei ole eksistentiaalinen uhka.
Sellaiseksi tilanne voi vuosien myötä kuitenkin kehittyä.
En usko, että me olimme syy Iranin ydinvoima-hankkeeseen.
Tiettyjen tapahtumien kautta meistä vain tuli vastapuoli.
Tilannetta tulee seurata tarkasti ja panostaa uhan vähentämiseen.
Mielestäni ydinaseen saaminenkaan ei tee uhasta eksistentiaalista.
Iran voi saada aseen, jos Pakistan romahtaa poliittisesti.
Voi käydä niin, että parin viikon päästä romahduksesta -
sekä Saudi-Arabialla että Iranilla on puoli tusinaa muslimipommia.
Me emme muuta takaisin Pohjois- Afrikkaan tai Itä-Eurooppaan.
Olemme vahvoja. Ydinaseet kyllä aiheuttavat suuren muutoksen, -
mutta viisaasti toimien mikään ei uhkaa olemassaoloamme.
Hyvät suhteet Yhdysvaltoihin ovat avainasemassa.
Ehud Barak, olet viisaudellasi palvellut Israelia pian 80 vuotta.
Tunnet sen historian ja ehkä vähän tulevaisuuttakin.
Kiitos, että tulit ohjelmaan. - Kiitos. Oli ilo keskustella, -
koska olet niin tietäväinen ja hyvämuistinen.
Suomennos: Pirkko Oittinen