JERUSALEMIN VARTIJAT
Tervehdys Jerusalemista.
Tämä ohjelmasarja koostuu keskusteluista -
sotilas- ja tiedustelutahojen kanssa. Olen Amir Oren.
Tämä jakso on jälkimmäinen osa vieraani Avigdor Kahalanin kanssa.
Tervetuloa.
1. jaksossa pääsimme v. 1973 lokakuun Jon Kippurin sotaan asti.
Vastuullasi oli silloin panssaripataljoona, -
jossa sotilaat olivat nuoria 19-20 vuotiaita.
Itse olit silloin 29-vuotias ja jo veteraani ja everstiluutnantti.
Vaikka joitain varoittavia merkkejä oli olemassa, -
Syyrian voimakas hyökkäys tuli yllätyksenä.
Alueella oli panssariesteitä. Lisäksi maasto asettaa rajoituksia.
Vastassanne oli kuitenkin useita prikaateja, jopa divisioonia, -
mutta teillä oli vain yhden prikaatin pataljoonat.
Kerro mitä tapahtui.
Golanin kukkula-aluehan on vain vajaat 20 km leveä ja 80 km pitkä.
Vastustajan tavoite oli vallata alue yhdessä päivässä.
Saimme heidät pysäytetyksi neljäksi päiväksi, -
mutta menetimme Golanista yli kaksi kolmasosaa.
Menetimme Hermonin vuoren, kansakunnan silmät.
Menetimme eteläisen osan. Prikaatin varakomentaja menetti henkensä.
Olimme lähellä Kyynelten laaksoa estääksemme vihollisen etenemisen.
Syyrialaisia johti Rifaat al-Assad, -presidentin veli, -
joka tuli paikalle viimeisenä päivänä, tiistaina -vahvistukseksi.
Hänen tehtävänään oli saattaa operaatio päätökseen.
Myöhemmin Syyria sai vahvistusta myös Jordaniasta ja Irakista.
Pataljoonan komentajana tehtäväni oli vihollisen pysäyttäminen.
Ensimmäisenä päivänä esimieheni Janush Ben-Gal päätti vetäytyä.
Olin silloin eri alueella. Hän soitti panssarivaunusta.
Vetäytymisen tuli tapahtua takalinjaan.
Hän käski seka-panssariosaston alla toimivia tankkejani peräytymään.
Hän piti puolustuslinjaa taktisesti parempana, -
koska syyrialaisia ei pystytty pysäyttämään.
Tankeistani seitsemän oli takalinjalla.
Näin pääni päällä, n. 50 m korkeudessa, kahdeksan helikopteria.
Ne laskeutuivat 2 km päähän vetäytymisen suuntaan ja -
tukkivat ainoan tien, jota pitkin kuolonuhrit olisi voitu evakuoida.
Olit siis piiritetty. - Yritä kuvitella tilannetta, -
jossa tuhansittain tykistön ammuksia satoi päällemme.
Meitä pommitettiin ilmasta. Tankkiini osui kolmesti.
Kaikki pakenivat.
Tien ollessa tukossa huolto ei toiminut.
Olimme takalinjassa, kun Janush yhtäkkisesti päätti, -
että tankkini siirtyvät etulinjaan. Hän sanoi muuttaneensa mieltään.
Minun piti välittömästi ajaa etulinjaan. Pidin käskyä epäloogisena.
Sanoin, että seitsemän tankkiani eivät siirry. Menen sinne yksin -
nähdäkseni millä taktiikalla etulinjassa pitäisi toimia.
Hän kysyi sitten tankkieni lukumäärää.
Kehotin häntä päättelemään äänestäni.
Kerroin ja käytin juutalaisille tuttua sanontaa, jolla kuvataan -
asian kääntämistä päinvastaiseksi.
Vastasin siis, että tankkeja on 40.
Voisi sanoa, että vastasit kieli poskella.
Korjasin vielä, että tankkeja on 41 ja olen valmis hyökkäykseen.
Kun olin ajanut n. 3 km, -
näin syyrialaisia tankkeja väijyssä kukkulalla.
Päätin kiertää vasemmalta puolelta ja hyökätä.
Pysähdytään hetkeksi. 1960-luvun alussa Israelin tankeilla oli -
tykkien teknisestä kehityksestä johtuen laajempi toiminta-alue -
kuin egyptiläisten ja syyrialaisten neuvostoliittolaisilla tankeilla.
Nyt syyrialaisilla oli jo uusia neuvostoliittolaisia tankkeja.
Lyhyistä etäisyyksistä johtuen Israelilla ei ollut mitään etua.
Tankkien korkeusero nollasi edun: -
heidän tankkinsa korkeus oli 2 m meidän 3 m.
Heidän pääaseensa oli 115 mm kanuuna.
He pystyivät ampumaan 4 km päähän.
Te olitte haavoittuvaisempia. - Ampumasäteemme oli 1,5 km.
IR-järjestelmän ansiosta he kykenivät ampumaan yöaikaan, me emme, -
koska oli haluttu säästää.
Nahkanne uhalla? - Kyllä.
Vastassani oli neljä tankkia, jotka tein toimintakyvyttömiksi.
Minua järkytti, kun näin sotilaiden tappavan itsensä.
Heitä oli satakunta.
Sinä ajoit rinnettä ylös ja alas, ja ampuja huolehti sarjatulesta.
Totta. Lisäksi minun piti saman- aikaisesti johdattaa 11 tankkiani -
takaisin kukkuloille Kyynelten laaksosta, jossa useimmat olivat.
Mikä on johtamisen salaisuus tuollaisessa tilanteessa, -
jossa kuolemanpelko on läsnä eikä uhreilta vältytä?
Sotilaasi tiesivät tilanteen vaarallisuuden.
Johtamista on kolmella tasolla: komppanian ja joukkueen johtajista -
pataljoonan ja prikaatin komentajiin ja divisioonan kenraaliin.
Minulla on kokemusta näistä kaikista.
Ensiksikin sotilaitten johtaminen edellyttää esimerkillisyyttä.
Joukkoja tulee johtaa edestä, jotta johtaja nähdään ja kuullaan.
Kun näin on, sotilaat eivät voi pysähtyä.
Paineen alla teeskentelet siis rauhallista, -
vaikka sisäisesti olet kaikkea muuta.
Tunne välittömän kuoleman mahdol- lisuudesta on koko ajan läsnä.
Miten osaat piilottaa sen? - Näyttelemällä.
Näyttelijäkin jatkaa näyttämöllä, vakka tuntisi olonsa huonoksi.
Kun takana olevat näkevät sinut ja kuulevat mitä sanot, he seuraavat.
Olet osa showta. Heilutat lippua merkiksi, että menet edellä.
Sotilaat näkevät panssarivaunusi numeron ja selkäpuolesi.
He saavat ohjeensa radion kautta. - He kuulevat sieltä tutun äänen.
Olin samassa tilanteessa v. 1967 sodassa.
Nyt piti vakuuttaa, että panssarit pitää ajaa kukkulalle -
ja siellä pysäyttää syyrialaiset.
Muut eivät tienneet 160 tankin vahvistuksesta.
Meitähän oli 11.
Viime hetkellä keksin sanoa, että yksikössäni on pelkuri.
Olemme vastustajiamme parempia. Olemme juutalaisia.
Osaamme operoida tankkejamme. Ei heistä ole vastustajiksi.
Tankit alkoivat liikkua. Pääsimme huipulle.
Tarvitaan siis sekä positiivista että negatiivista kannustusta.
Johdat sekä kehumalla...
Panssarimiesten koulutuksen arvostaminen on jo kannustin.
Jälkeenpäin yksi sotilaista kertoi kuunnelleensa tankissaan ääntäni.
Sana pelkuri herätti hänessä vihan minuun, mikä sai hänet liikkeelle.
Häntä hävetti jäädä muista jälkeen, ja hän alkoi liikkua.
Koulutuksen perinteet maassamme, ja vastuiden korostaminen auttavat.
Sodan neljäntenä päivänä, 9. lokakuuta, tapahtui käänne.
Syyrialaiset pysäytettiin, ja ylititte Syyrian rajan.
Sodan päätyttyä selvisi, että sotilaiden menetyksen lisäksi, -
perheesi oli kokenut kaksi menetystä.
En tiennyt siitä. Olin taistelemassa loppuun saakka.
Tulitauon tultua voimaan komentaja soitti ja kehotti menemään kotiin.
Kysymykseen mitä on tapahtunut hän vastasi, että veljeni on kuollut.
Veljeni Emanuelin häitä oli vietetty päivää ennen uutta vuotta.
Sota keskeytti hänen häämatkansa.
Hän kuoli Siinailla panssarivaunun johtajana.
Toinen veljeni oli omassa pataljoonassani.
Hänet oli evakuoitu 8 päivää aiemmin.
Kun aloin tajuta, mitä oli tapahtunut, komentaja sanoi, -
että myös sisareni mies, lankoni oli kuollut.
Sisaresi koki kahden läheisen menetyksen.
Sodassa kuoli 2654 israelilaista.
Haavoittuneita oli yli 7000. Tunnelma oli raskas.
Olit traumatisoitunut jo edellisessä sodassa -
etkä voinut aavistaa, että edessäsi olisi uusi traumaattinen tilanne.
Selvisit hengissä v. 1967 ja 1973 sotien -
raastavista kokemuksista ja niiden jälkeisistä leikkauksista.
Ne olivat koetelleet kehoasi ja mieltäsi, -
mutta siltä päätit jatkaa armeijassa. - Tietenkin.
Nimitys 7. prikaatin komentajaksi v. 1975 oli suuri kunnia.
Amerikkalaiset katsojat muistavat -
George Armstrong Custerin 7. ratsuväkiyksikön sisällissodassa.
Sen rooli oli ratkaiseva niin kuin nyt 7. prikaatin rooli Golanilla.
Kirjoitit englanniksi ilmestyneen kirjan "Urheuden kukkulat".
Sain kirjan nimen "Rohkeuden kukkulat" sinulta.
Opiskelit myös Yhdysvalloissa.
Opiskelin johtamista sotakorkeakoulussa.
Miten sinuun suhtauduttiin? - Kaikki oli minulle outoa.
Oli outoa tulla kotiin päivän jälkeen, ja -
kieli tuotti minulle suuria vaikeuksia.
En ymmärtänyt mistä puhuttiin.
Kieltä ei voi vain ampua, ja saada se niin hallintaan.
Minulla oli paljon kokemusta Israelista -
suoritettuani esikuntapäällikkötutkinnon.
Meillä ryhmässä oli vain 12 opiske- lijaa, ja keskustelemme keskenämme.
USA:ssa ryhmässä oli 60, emmekä tunteneet toisiamme.
Olimme kuin numeroita. Minulta jäi muutama tentti suorittamatta.
Minuun oltiin yhteydessä ja kysyttiin mistä on kyse.
Sanoin olleeni prikaatikomentaja ja hallitsevani aineiston.
He sanoivat, että miten niin, emmehän edes tunne sinua.
Hehän läpikävivät aineistoa sinun käymistäsi taisteluista.
Olisit voinut reputtaa kurssin, jonka kohteena olit.
Kirjaani luettiin, vaikkei se ollut vielä ilmestynyt englanniksi.
Kun kysyin asiaa, vastattiin, että meillä on keinot.
Yhdysvaltain armeija oli kääntänyt kirjan.
On juttu siitä, miten -
Mike Pompeo, - USA:n ulkoministeri -
presidentti Trumpin aikana, oli valmistunut West Pointista.
Hän oli maassamme tervehdyskäynnillä.
Sain viestin, että hän vierailisi Golanilla ja haluaisi tavat minut.
Käyt useinkin Golanilla. -Totta. Tapasimme siis siellä.
Pompeo ohjeisti suurlähettilästään, että vie minut mihin vaan, -
mutta minulla on yksi pyyntö. Haluan tavata Avigdor Kahalanin.
Pompeo kertoi lukeneensa kirjani West Pointissa kolme kertaa.
Olitte sankarimme, ja nyt saan tavat teidät.
Pompeo oli West Pointissa kurssinsa priimus.
Kymmenen prosenttia parhaista saa valita suuntautumisensa.
Hän valitsi panssarijoukot ja -
partioi Saksojen välisellä rajalla ennen yhdistymistä.
Israel on ilman muuta parhaita esimerkkejä panssarisodankäynnistä.
7. prikaatin komentajatehtävän ja muiden toimeksiantojen jälkeen -
sait johdettavaksesi 36. panssaridivisioonan.
Divisioona oli silloin Israelin puolustusvoimien suurin ja vahvin.
Ensimmäinen tehtäväsi oli rauhoittaa vallattu Golan.
Tapahtumat johtivat Golanin liittämiseen osaksi Israelia.
Alueen pääosin druusiväestölle annettiin israelilaiset ID-kortit.
Druusit pelkäsivät Syyrian puolelta tulevaa kostoa ja -
siksi vastustivat liittämistä. Miten ratkaisit asian?
Sain käskyn jakaa henkilökortit.
En tiennyt mitä ja miten toimia. En tuntenut väestöä.
Päätimme jakaa kortit kulkemalla talosta taloon.
Mielenosoituksellisesti kortteja heitettiin roskiin ja -
poistuttuamme kaivettiin esiin.
Saatoin seistä muutaman tuhannen ihmisen edessä -
puhumassa ja selittämässä heille tilannetta.
Se oli ehkä ensimmäinen poliittinen kokemuksesi.
Kävin Bukatassa, Masadessa ja Majdal Shamissa.
Sain tappouhkauksia.
Kun olimme saaneet jakelu- operaation suoritetuksi, -
esimieheni sanoi, että minusta tulee druusien päällikkö.
He pitävät sinusta.
Sait heidät ottamaan ID-kortit. Jälkeenpäin he arvostavat sitä.
Beginin hallituksen päätöksen taustalla oli oletus, että -
Syyria yrittää vallata Golanin takaisin tai kostaa menetyksen.
Divisioonasi alkoi jo vuoden 1981 lopussa -
valmistella hyökkäystä Libanoniin.
Sota alkoi noin puoli vuotta myöhemmin.
Olit esittänyt tarkkoja arvioita Israelin kuolonuhreista, -
jos operaatio toteutetaan ja vastassa on Syyrian armeija tai -
jos pyritään etenemään Beirutiin.
Sinulla oli jo etukäteen käsitys, että sota poikkeaisi edellisistä.
Libanonin operaatio on jälkeenpäin kyseenalaistettu.
Aikanaan se koettiin välttämättömäksi.
Näimme sen keinona työntää PLO raja-alueelta ja -
saada tykistötuli loppumaan kaupun- keihimme rajan läheisyydessä.
Divisioonani siirrettiin Golanilta syyrialaisten tähtäimestä, -
koska he osasivat odottaa meitä. Siinä otettiin riski.
Divisioonani taisteli Libanonissa, ja etenimme Beirutiin.
Muistissani on monia tilanteita.
Esimerkiksi Saidassa yläpuolellamme pyöri sata lentokonetta.
Saida on suuri rannikkokaupunki Libanonissa.
Päätin käännyttää koneet takaisin Israeliin, koska keskustassa, -
jossa olimme, hätääntyneet ihmiset juoksivat ympäriinsä.
Tarkoitushan oli vallata kaupunki, ei tappaa asukkaita, -
ei palestiinalaisia eikä libanonilaisia.
Käännytin lentokoneet pommitusten välttämiseksi.
Uutisoidut luvut aiheuttamistamme kuolonuhreista olivat valheellisia.
Esillä oli toinenkin moraalinen tai ehkä johtajuuskysymys.
Sinulta kysyttiin ennen sotaa, että jos hyökkäys toteutetaan, ja -
uhrien määrä on arviosi mukaisesti suuri puolustussotaan verrattuna, -
miksi jatkat tehtävässäsi etkä eroa?
Yksi vastauksistasi oli, -
"Velvollisuuteni on olla jättämättä joukkojani taistelun kynnyksellä.
He saisivat uuden päällikön ja olisivat suuremmassa vaarassa, -
kuin jos olen johtamassa ja suojelemassa heitä."
Tiedän, mitä tarkoitat. Olin silloin divisioonan komentaja.
Beirutin valtaamisesta käytiin etukäteen kiihkeää väittelyä.
Pidin operaatiota suurena virheenä. Komentajani tiesivät kantani.
Syitä oli paljon. Hyökkäys aiheuttaisi paljon kuolonuhreja.
Tehtävä oli vaarallinen ja turha. Miksi pyrkiä keskelle Beirutia?
Yritin vakuuttaa IDF:n sisällä, mutta en tuonut kantaani esille -
keskusteluissa luonani vierailleiden poliitikkojen kanssa.
Eroaminen ei ollut lainkaan mielessäni. Ei tietenkään.
Tiesin tehtäväni sotilaana ja divisioonan komentajana.
Yritin vaikuttaa kuten elämäni aikana monissa asioissa.
Joskus kerroin esimiehelleni eriävän kantani ja syyn siihen.
Vastuusta vetäytyminen on näkökulmastani häpeällistä.
Muiden maiden, kuten USA:n ja Venäjän, armeijoissa -
divisioonan komentaja on kahden tähden kenraali.
Israelissa vain IDF:n komentaja on kolmen tähden kenraali.
Divisioonan komentajat ovat yhden tähden kenraaleita.
Jäit eläkkeelle prikaati- kenraalina ja aloitit politiikassa.
Olit ensin Israelin parlamentin, Knessetin, jäsenenä neljä vuotta.
Koalitiosi voitti vaalit, ja -
sinusta tuli yleisestä turvallisuudesta vastaava ministeri.
Kuinka kokemuksesi armeijan tehtävissä -
vaikuttivat käsityksiisi sisäisestä turvallisuudesta?
Knessetin jäsenenä yritin taivutella -
pääministeri Rabinia kotiuttamaan Libanonissa olleet joukot.
Mielestäni läsnäolomme siellä ei ollut tarpeen.
Tarkoitat vuosia 1992-1995. Hänethän murhattiin v. 1995.
Minulla oli oikein hyvä suhde Jitzhak Rabiniin.
Hän oli päättämässä Oslo 2 -sopimuksesta, jota vastustin.
Kun hän yritti saada tukea työväenpuolueelta, johon kuuluin, -
hän vei minut Golanille, jossa sanoi: tänne emme koskaan tulleet.
Jordan-joella Jerikossa hän sanoi: täältä emme koskaan lähde.
Tilanteet kehittyivät, ja jouduin toteamaan, -
että en puolueessa pysty ajamaan lupaamiani asioita.
Kannattajilleni edustin työväenpuolueen oikeistosiipeä.
Päätin erota puolueesta.
Aloin rakentaa uutta liikettä, nimeltään Kolmas aalto.
Liikkeestä tuli myöhemmin puolue.
Saimme neljä paikkaa Knessetin seuraavissa vaaleissa, ja -
minusta tuli sisäisestä turvallisuudesta vastaava ministeri.
Olit myös turvallisuusneuvoston jäsen.
"Bibi" Netanjahu oli silloin pääministerinä.
Aloittaessani ministerin tehtävässä, -
armeijataustani auttoi minua näkemään -
poliisin ja armeijan haasteissa samankaltaisuuksia.
Pystyin muuttamaan monia asioita ja -
tuomaan poliisin toimintaan armeijan parhaita käytäntöjä.
Ajoit mm. usean komitean suosittelemaa, -
mutta vaille yleistä hyväksyntää jäänyttä ehdotusta -
siirtää sisäisen turvallisuuden asiat IDF:ltä ministeriöösi.
Niistä olisi tullut rinnakkaisia poliisille ja rajapoliisille.
Päätökselläni rajapoliisi kokonaisuudessaan siirtyi -
toimimaan rajoilla vihreän linjan läheisyydessä.
Rajapoliisi vastusti päätöstä, ja heidät piti käskeä toteuttamaan se.
Tel Aviv ja jotkut muut alueet miellyttivät heitä enemmän, -
mutta rajoillahan heitä tarvitaan.
Armeijataustaisena kuten esimiehenikin -
selvitimme asioita ja teimme todella kovasti töitä, -
mutta sotilasurasta oli suuri apu.
Mikä tekee Merkava-tankeista niin erityisiä?
Perheessäni on kaksi poikaa, jotka ovat tankinjohtajia.
Merkava on erityinen ensiksikin siksi, että se on israelilainen, -
moottoreita lukuun ottamatta.
Toiseksi se on maailman parhaita tankkeja.
Siinä on kaikki, mitä miehistö tarvitsee.
Moottori on edessä ja tuo suojaa miehistölle.
Aina se ei tosin riitä.
Tykkitorniin on kulku takaluukun kautta.
Tankki on mitoitettu kahdeksalle.
Olemme todella ylpeitä omasta tankistamme.
Se kestää vertailun Abrams- ja Leopard-tankkeihin ja -
on yksi maailman parhaista tankeista.
Silmäsi alkavat loistaa vieläkin, kun puhut panssarivaunuista.
Kiitos Kenraali Avigdor Kahalani, oli ilo saada sinut ohjelmaan.
Kiitos Amir.
Suomennos: Pirkko Oittinen