Tervehdys Jerusalemista -
puolustusta ja turvallisuutta käsittelevästä ohjelmasarjasta.
Olen Amir Oren.
Vieraamme on tänään prikaatin- kenraali evp Uzi Eilam. Tervetuloa.
Ennen kuin kerron vaikuttavasta ansioluettelostasi, totean, -
että meillä on ollut ilo saada ohjelmaamme useita Uzi-nimisiä.
Heitä ovat Uzi Arad, Uzi Rubin ja nyt sinä.
Mistä johtui nimen suosio '30-'40- luvuilla silloisessa Palestiinassa?
En ole varma, mutta kun vanhempani valitsivat minulle nimen, -
isääni, jonka nimi oli Baruch, kutsuttiin Buziksi.
Sillä uhallakin, että minua nimiteltäisiin Buzin poika Uziksi, -
heistä Uzi oli hyvä nimi.
Sehän tarkoittaa vahvuutta ja voimaa ja -
on lyhennys raamatullisesta Uziel-nimestä.
Uzi Eilam, olet monilahjakkuus: sotilas, prikaatin komentaja, -
insinööri, kehittäjä, trumpetisti ja maineikas kirjailija.
Olet julkaissut seitsemän kirjaa, proosaa ja kertomakirjallisuutta.
Kirjoissasi turvallisuuskysymykset ovat keskeinen teema.
Kädessäni on yksi kirjoistasi.
Tuoreimman pian englanniksi käännettynä ilmestyvän kirjasi -
aiheita käsittelemme keskustelujemme 1. osan aluksi.
Kirja kuvaa sotilasyksikköä, joka 1950-luvulla -
täysin muutti Israelin puolustus- voimien IDF:n taisteluhengen.
Keskustelumme 2. osassa -
puhumme ajastasi IDF:n t&k-yksikön päällikkönä ja -
Israelin atomienergiakomission johdossa.
Puhumme myös muista toimistasi ja siitä, -
mitä olet oppinut Israelin vahvuustekijöistä.
Synnyit Tel Yosefin kibbutsilla -
Jezreelin laaksossa v. 1934.
Minkälaista elämä oli arabien keskellä, brittien hallinnon alla?
Asuimme ainutlaatuisessa ympäristössä.
Lähinaapureina oli palestiinalaisia.
Jo lapsena olin tietoinen vihamielisyydestä.
Muistan yhden erityisen tapauksen.
Tulin kotiin ja -
näin siellä ulkopuolelta ammuttujen luotien jäljet.
Ymmärsin, että nämä ovat ne olo- suhteet, joissa meidän täytyy elää.
Jo silloin tiedostin, että meillä ja minulla olisi, -
tai pitäisi olla, jokin tehtävä asiaan liittyen.
Tällä seudulla ja laaksossa -
Raamatun Gideon soti yhdessä -
300 rohkeaksi ja aloitekykyiseksi todetun taistelijan kanssa.
Miten tästä alueesta tuli -
yksi sotilaiden ja johtajien kultasuoni Israelille?
Palaan vanhempiini ja bar mitsva -juhlaani.
Uskonnollisen täysikäisyyden juhlaa vietetään yleensä synagogassa.
Minun bar mitsvaani vietettiin niin, -
että isäni vei minut ulos ja antoi minulle revolverin.
Minä yritin ja onnistuinkin ampumaan. Se oli bar mitsvani.
Tämä tapahtui vuosi ennen Israelin itsenäistymistä. - Täsmälleen.
On maininnanarvoisa, että jo silloin tiesin, -
että kotonamme on myös kivääri.
Tämä kuulostaa samalta kuin mitä uudisraivaajat Amerikan lännessä -
kokivat pyrkiessään lännemmäksi ja kohdatessaan alkuasukkaita.
Heitä motivoi uudisraivaaja- ja pioneerihenki.
On myös olemassa yksi yhtymäkohta Gideoniin ja hänen 300 mieheensä.
Kerran, kun soitin jo trumpettia, -
olin ehkä 9-vuotias, kun minua lähestyi joku Palmachista.
Palmach tarkoittaa Haganahin erityisjoukkoja 1940-luvulla.
Minun haluttiin soittavan trumpettia lipunnostotilaisuudessa, -
joka pidettiin Palmachin kunniaksi.
Jo nuorena poikana minulle tuli selväksi, -
millainen tärkeä yhteys eri asioilla on.
Kibbutsinne oli saanut nimensä trubaduuri Yosefin mukaan.
Hän oli ehkä ensimmäinen -
Israelin valtiota edeltäneen ajan juutalaisen asutusliikkeen sankari.
Juutalaisia asukkaitahan v. 1948 oli n. 650 000.
Oli siis olemassa perinne. - Niin oli.
1950-luvun alussa oli vaihe, -
jota voisi nimittää matalakiidoksi.
Se alkoi v. 1948 sodan ja v. 1949 aselevon jälkeen.
Etenkään parhaat ja terävimmät eivät hakeutuneet sotilasuralle.
Sinä olit mukana vallankumouksessa, -
joka käynnistyi sisältä päin ja jota johti Ariel Sharon.
Miten se syntyi?
Tarina on pitkä. - Kerro lyhyt versio.
Alkuun, ennen kuin puhumme -
laskuvarjojääkärien uraauurtavasta ja monitahoisesta kehityksestä, -
on tarpeen korostaa pienen, -
lyhytikäisen yksikön, 101, panosta.
Sivuhuomautus: -
erillisosastoa 101 johti kenraalimajuri Orde Wingate.
Hän johti myöhemmin joukkoja Burmassa, -
mutta perusti Israeliin erikoisjoukkoja -
ollessaan brittien lähettämänä Palestiinassa.
Varmaan tehdäkseen kunniaa erillisosastolle 101, -
silloin sotilasarvoltaan majuri, Sharon perusti oman 101 yksikkönsä.
Olet oikeassa. Saimme Wingatelta perintönä, -
ettei meidän pitäisi vain puolustaa, vaan -
meidän täytyy myös hyökätä.
Tämä auttoi myöhemmin, kuten jo mainitsit, -
kun silloinen majuri Sharon johti laskuvarjojääkäreitä.
Hänestä tuli myöhemmin kenraaliluutnantti.
Aitaa tarkoittava englanninkielinen sana -
"fence" on yhteistä sanoissa puolustus ja hyökkäys.
Wingate sanoi juutalaisille Palestiinassa, -
että teidän täytyy mennä aidan toiselle puolelle eli hyökätä.
Wingaten päämaja oli kibbutsien, -
Tel Yosefin ja Ein Harodin välillä.
Lapsena meillä oli tapana mennä päämajarakennukselle, -
jossa pääsimme maistamaan sotilaskeksejä.
Ne olivat taivaallisia.
Sharon siis perusti 101:n.
Se yhdistyi pian laskuvarjo- pataljoona 890:n kanssa.
Sharonista tuli molempien komentaja.
Sinä olit siinä yksikössä.
Vajaan puolen vuoden ajan olleesta 101:stä oli meille paljon hyötyä.
Erityisesti apua oli siitä, mitä Meir Har-Zion oli saanut aikaan.
Hän oli taistelija, ja hänellä oli erinomaiset navigaatiotaidot.
Hän auttoi meitä kaikkia ymmärtämään, -
että komentajan tulee osata johtaa, eikä delegoida tehtävää.
Eli johtaa joukkojen edestä.
Hänhän oli viereiseltä Ein Harodin kibbutsilta.
Olimme luokkatovereita ja yhtenä vuonna luokassa vierustovereita.
Myöhemmin kun perustimme Shyerett -
tiedustelujoukot, -
Meir Har-Zion oli komentaja ja minä hänen varamiehensä.
On syytä sanoa, että sen aikainen IDF:n komentaja -
Moshe Dayan arvioi Meir Har-Zionin Israelin parhaaksi taistelijaksi.
Dayan ylensi hänet, vaikkei tämä ollut suorittanut upseerikoulua.
Ainutlaatuiset kyvyt nostivat Meir Har-Zionin kapteeniluutnantiksi.
Hänellä oli taito johtaa joukkonsa kohteisiinsa, -
mikä ei ole vähempiarvoisempaa kuin itse taistelu.
Sharon johti tiedustelu- pataljoonaa ja sitten prikaatia, -
yksikköjä 101, 890 ja sitten 202.
Hän tiedosti, että kaikkein tärkeintä -
oli kehittää IDF:ssä -
kahta asiaa: navigointia ja -
sellaista johtamista, jolla saa joukot mukaansa.
Vain itsensä alttiiksi panemalla johtaja menestyy.
Yhdessä kirjoistasi mainitset, että koit henkilökohtaisesti, -
mitä navigaatiovirhe maksaa.
Kyse oli tunnetusta Mustan nuolen - tapauksesta helmikuussa v. 1955.
Paikka oli Gaza, jossa tiedustelu- partio tai joku komentajista -
vahingossa johti sinut vihollisen etuvartioasemalle kohteen sijaan.
Vihollinen ei tyytynyt vähäiseen kostoiskuun, -
vaan seurasi taistelu Egyptin armeijan kanssa.
Ehkä se myös johti v. 1956 sotatoimiin.
Sinä haavoituit.
Mm. tämän taistelun ansiosta sait myöhemmin urhoollisuusmitalin.
Mielestäni meidän on myös syytä mainita -
Sharonin varakomentaja Aharon Davidi.
Hän oli poikkeuksellisen rohkea ja älykäs.
Hänellä oli ilmiömäinen kyky olla oikeassa paikassa oikeaan aikaan.
Komppaniamme päällikkö Sa’adia Elkayam, lempinimeltään Supapo, -
erehtyi valitsemaan kahdesta sotilaskohteesta väärän.
Haavoituin heti ensimmäisessä tulituksessa.
Davidi soitti päällikölle ja sanoi meidän olevan väärässä paikassa.
Päällikkö kantoi vastuun ja tajusi tehneensä virheen.
Hän vaihtoi välittömästi kohdetta, ja -
joukkueeni seurasi häntä.
Egyptiläiset tulittivat meitä armottomasti.
Päällikkö karjaisi, jolloin juoksin hänen luokseen ja näin, -
että hän oli jo menehtynyt.
Muutama joukkueestani haavoittui myös.
Sitten täysin yllättäen pataljoonan varakomentaja tuli paikalle ja -
kysyi, Uzi mitä täällä tapahtuu.
Sanoin, että päällikkömme ja sotilaitani on kuollut.
Hän kysyi, missä vihollinen on, mihin vastasin, että kaikkialla.
Hetkeä myöhemmin hän kysyi, -
mitä aion tehdä.
Istuimme suunnittelukokouksessa hänen toimistossaan.
Sanoin, että jatkamme jäljellä olevien sotilaiden kanssa ja -
suoritamme tehtävän loppuun. Niin teimme.
Minulla oli tukena vain kolme sotilasta.
Muita resursseja ei ollut.
Yksi miehistä sai iskun ja kuoli aivan vieressäni.
Jäin kahden sotilaan kanssa, ja -
sillä joukkueella onnistuimme hoitamaan operaation.
En usko heidän tienneen silloin, että olin haavoittunut.
Se selvisi, kun palasimme takaisin, ja menin lääkäriin.
Näytin kättäni, ja lääkäri passitti suoraan sairaalaan.
Luulenpa, että näiden tapahtumien johdosta -
Sharon ja Davidi suosittelivat minulle urhoollisuusmitalia.
Mikä motivoi sinua tilanteessa, -
jossa oli kyse voitosta ja tappiosta?
Oliko se sionismi, aseveljesi tai ehkä epäonnistumisen häpeä?
Mikä se oli? Yhdistelmä? - Yhdistelmä.
Mielestäni on tärkeää huomata, että "Arik" Sharon -
toteutti proaktiivisen sodankäynnin periaatetta.
Lisäksi hän sanoi, että pitää huolehtia, -
että ystäväsi voivat kunnioittaa sinua.
Minä en ajatellut muuta kuin tehtävämme tärkeyttä.
Tehtävä piti vaan tehdä, -
enkä voinut luistaa velvollisuudestani.
Mielessäni ei ollut, mitä sotilaani ajattelisivat minusta.
Myöhemmin selvisi, että he ihailivat rohkeuttani, -
mutta tehtävän merkitys oli ajava voimani.
Saksalaiset kaiketi aloittivat lentojoukoissaan käytännön, -
että eliittijoukkojen, kuten laskuvarjojääkärien, aliupseeri -
voi toimia tavallisissa joukoissa upseerina.
Käytäntö toimii myös käänteisesti. Kun palasit upseerikoulusta, -
vastuullesi annettiin vain ryhmä. Mistä tämä johtui?
Luulen Sharonin ajatelleen ryhmän johtajan tehtävän olevan paikka, -
jossa sai parhaan mahdollisen kokemuksen.
Koulutit muita. Vastasit ryhmästä, -
joka koostui ryhmän johtajiksi koulutettavista. - Täsmälleen.
Sa’adia Elkayam eli Supapo, -
oli komppanian johtaja ja päällikkö, -
mutta ryhmien johtajat olivat upseerikoulun käyneitä.
Kun sitten -
Arik Sharon ja Davidi arvioivat -
johtajien hyvyyttä, he eivät välittäneet sotilasarvosta.
He pyrkivät löytämään henkilöitä, joita sotilaat tottelisivat.
Ryhmän johtajan paikalta -
sain ylennyksen komppanian päällikön varamieheksi ja pian päälliköksi.
Meidän on aika siirtyä '60-luvulle, mutta -
sitä ennen on syytä vielä mainita laskuvarjojääkäriajastasi.
Olit alunperin yksikkö 101:ssä.
Teitä oli ehkä alkuun noin 40 ja sitten - 50.
Olitte hyvin arvokkaita.
IDF ja koko maa oli riippuvainen teistä.
Yksiköstänne menehtyi useita.
Merkityksenne ja kuolonuhreihin suhtautumisen välillä -
komentoketjussa oli jonkinlainen ristiriita.
Asenne ei ehkä ollut välinpitämätön mutta tilanteen sietävä.
Meille oli todella tärkeää, -
ettei yhtäkään kuollutta tai haavoittunutta jätetty -
vaan että jokainen tuotiin takaisin kotiin.
Uhrien lukumäärä -
herätti Sharonin ja Dayanin kuitenkin ajattelemaan, -
että heitä oli liikaa.
Havainto vaikutti Qalqilyan operaatioon.
Operaatio toteutettiin vain kolme viikkoa ennen Siinain sotatoimia.
Olin haavoittunut aiemmin, ja kädessäni oli kipsi, -
mutta pakenin sairaalasta ja menin joukkoni luo.
Sharon kielsi minua ottamasta Uzi-kivääriä käteeni ja -
kehotti menemään lentokoneeseen, joka meillä oli käytössä.
Olit tähystäjänä. - Kun operaatio oli sitten ohi, -
Dayan kutsui tiedotusvälineiden edustajat -
kuulemaan Sharonin, tykistön komentajan ja -
hänen omaa raporttiaan.
Kuolonuhreja yhdessä illassa oli 18, mikä järkytti israelilaiset.
Siirrytään vuoteen 1967.
Olit pataljoonan komentaja, ja taistelitte tässä lähellä.
Pääsitte ensimmäisinä itkumuurin alueelle, ja -
sinä et vaan taistellut vaan pääsit soittamaan trumpettia.
Kerro mitä tapahtui?
Minulla oli kunnia olla -
laskuvarjopataljoonan komentaja.
Päivätyösi oli t&k-tehtävissä insinöörinä.
Kun kutsu kävi, -
pataljoonani valmistautui ensim- mäiseen tehtäväänsä hypätä -
El-Arish eteläpuolella, mutta meitä ei tarvittukaan.
Olit pettynyt, ettet saanutkaan hypätä taistelutilanteessa. - Totta.
Olin myös pettynyt, että kuningas Hussein hyökkäsi kimppuumme.
Presidentti Nasser houkutteli hänet.
Olimme Jerusalemissa. Minä satuin tuntemaan -
Jerusalemia paremmin kuin prikaatissamme keskimäärin.
Tarkoitat reserviläisiä. - Kyllä.
Tarina on pitkä, mutta kerron lyhyesti.
Prikaatin komentaja, Mota Gur -
pyysi minua esittämään suunnitelman vanhan kaupungin valtaamiseksi.
Kerroin hänelle yksityiskohtaisesti, -
mitä aiemmin olin tullut tietämään Jerusalemista.
Vanha kaupunki oli eräänlainen myytti.
Kukaan ei uskonut, että palaisimme koskaan sinne.
Sodan ensimmäistä päivää edeltävänä iltana -
odotimme Jerusalemissa -
Gurilta tietoa seuraavasta tehtävästämme.
IDF:n päärabbi oli kanssamme.
Ei hän eikä Gurkaan maininnut vanhaa kaupunkia.
Ainoa, joka koki tarpeelliseksi mainita vanhasta kaupungista -
oli pataljoonaani kuuluvan komppanian päällikkö Yoram Zamush.
Kun menin tapaamaan Mota Guria, Yoram sanoi minulle, että -
jos vanhaan kaupunkiin päätetään mennä, haluan olla ensimmäinen.
Kenraali Eilam, aiheestamme kuuden päivän sodasta ei puutu jännitystä.
Jatkamme aiheesta keskustelumme toisessa osassa. Kiitos. - Kiitos.
Suomennos: Pirkko Oittinen