JERUSALEMIN VARTIJAT
Tervetuloa seuraamaan Jerusalemin vartijat -sarjaa, -
jossa vierailee Israelin turvallisuus- asiantuntijoita ja -viranomaisia.
Tänään vieraana eläkkeellä oleva kenraali Danny Jatom.
Hän on toiminut johtopaikoilla puolustusvoimissa -
ja Mossadin johtajana. Kiitos.
Puhuimme palveluksestasi Sajeret Matkalissa -
1960-luvulla ja 1970-luvun alussa.
Sitten siirryit pois Sajeret Matkalista, -
joka on Israelin puolustusvoimien arvostetuin eliittiyksikkö.
Menit panssarijoukkoihin.
Se on tietysti paljon isompi. Siinä on enemmän yksiköitä.
Kenties se on arkisempi ja harmaampi, -
mutta se yleensä ratkaisee sodat.
Teit siirron vuonna 1972.
Olit juuri osallistunut operaatioon, -
jossa pelastettiin panttivangit Sabena-lentoyhtiön koneesta -
Lodin, nykyisen Ben-Gurionin, lentokentällä.
Et tiennyt, että vuotta myöhemmin olisit sodassa.
En tiennyt. Kukaan ei tiennyt.
Mitä tapahtui? - Se oli iso yllätys.
Tapahtui niin, että osallistuin kaikkiin selontekoihin, -
joissa panttivankioperaatio käytiin läpi.
Pelastimme noin sata panttivankia, -
jotka olivat kaapatussa lentokoneessa.
Heti sen jälkeen menin upseerikouluun.
Menin panssarilinjalle ja aloitin opinnot alusta, -
alhaalta ylöspäin.
Osallistuin kaikille kursseille, joille minua nuoremmatkin osallistuivat.
Olin silloin 28-vuotias majuri.
Tulin kaikkein arvostetuimmasta yksiköstä.
Minun piti edetä niin kuin kaikki muutkin.
Et saanut erityiskohtelua. - En.
Minä vaadin, etten halua mitään erityiskohtelua.
Riisuit arvomerkkisi. - Niin otin.
Suoritin kaikki portaat -
aina panssarivaunun johtajan kurssista -
panssarijoukkojen joukkueenjohtajan kurssiin.
Työskentelin panssarivaunujen mekaanikkona -
oppiakseni tuntemaan kaikki panssarivaunun osat.
Oliko siitä hyötyä myöhemmin? - Totta kai.
Siitä oli ilman muuta hyötyä, kun olin komppanian komentaja.
Vaadin päästä komppanian komentajaksi, vaikka olin 28-vuotias -
ja olin tullut ensimmäistä kertaa isäksi.
Saimme yhteensä viisi lasta.
Siitä oli hyötyä, sillä esimerkiksi komppanian komentajana -
minun piti tuntea parhaiten panssarivaunun kaikki osat.
Ja aivan, minä opiskelin niitä tosissani, -
niin ettei yksikään nuorista upseereista, -
jotka olivat alaisiani tai jotka raportoivat minulle, -
kokenut, että kanssani oli vaikeaa -
keskustella panssarivaunuista.
Panssarijoukoissa uran tehneet upseerit sanovat aina, -
että siellä pelkkä taisteluhenki ei riitä.
Siitä on hyötyä kommandojoukoissa tai jalkaväessä, -
mutta vaunuissa tarvitaan muutakin.
Ei epäilystäkään. Pitää olla ammattitaitoa.
Se vaatii myös mekaanista osaamista.
Pitää ymmärtää vaunun rakennetta ja suorituskykyä -
ja monia muita asioita, jotka liittyvät mekaniikkaan -
eikä vain taktiikkaan tai operationaaliseen ajatteluun.
Sodassa, Jom kippur -sodassa, -
meidät kaikki yllätettiin täysin, -
mukaan lukien Israelin puolustusvoimien esikunta.
Sama koski yksikköjä.
Olin aloittanut vain kaksi viikkoa aiemmin -
tehtävässäni varakomentajana toisessa panssarivaunupataljoonassa.
Samassa prikaatissa, mutta toisessa, viereisessä pataljoonassa.
En tuntenut pataljoonasta melkein ketään.
Millä rintamalla? - Egyptin rintamalla.
Istuimme komentajan toimistossa.
Pataljoonan komentajana toimi silloin -
Uzi Lanzner.
Nykyään Levzur.
Istuimme siellä, koko pataljoonan päällystö.
Meidät oli kutsuttu koolle päivää aiemmin, -
koska oli jännitteet olivat kasvaneet -
sekä Egyptin suunnalla -
että Syyrian suunnalla.
Mutta me tiesimme -
prikaatinkomentaja Dan Shomronin -
ja divisioonan komentajan selonteoista, -
että hallitus ja erityisesti pääministeri Golda Meir -
neuvottelivat Yhdysvaltojen kanssa, jotta vältyttäisiin sodalta.
Se oli yksi syistä, -
miksi hallitus ei halunnut hyväksyä -
puolustusvoimien komentajan suositusta, -
jonka mukaan kannattaisi kutsua reserviläiset.
Istuimme siellä, -
ja yhtäkkiä kuulimme ääniä -
niin kuin meitä pommitettaisiin. Niinpä me menimme ulos -
ja näimme -
savun ja pölyn keskittymiä.
Meillä ei ollut edes aikaa -
ymmärtää, mitä on meneillään.
Yhtäkkiä meitä vastaan tehtiin yllätyshyökkäys.
Noin 30―40 egyptiläistä lentokonetta hyökkäsi meitä vastaan.
Kuinka kaukana olitte Suezin kanavasta?
Me olimme...
Olimme -
keskisellä alueella.
Se oli...
Se oli muistaakseni -
noin 60 kilometrin päässä.
Olimme noin 60 kilometrin päässä -
Suezin kanavasta.
Joukkomme oli sijoitettu siellä niin, -
että kanavalla oli yksi panssariprikaati.
Toinen panssariprikaati oli sijoitettu -
noin 60 kilometrin päähän -
Suezin kanavasta.
Suunnitelma oli sellainen, -
että jos sota syttyy, -
taustalla oleva prikaati -
lähtee saman tien -
vahvistamaan joukkoja Suezin kanavan rannalla.
Etulinjan prikaatissa oli vain joitain kymmeniä vaunuja.
Ne oli sijoitettu kanavan koko 120 kilometrin matkalle.
Egyptillä puolestaan oli viisi divisioonaa -
Israelin asemien ja vaunujen linjan murtamiseen.
Se oli 14. prikaati.
Olin myöhemmin sen komentaja.
Se oli sijoitettu koko 120 kilometrin matkalle.
Kaikkien yksiköiden väleihin jäi paljon tilaa, -
niin joukkueiden kuin komppanioidenkin.
Niiden piti puolustaa linjaa.
Taistelujen alkaessa heillä oli noin sata vaunua, -
prikaatin normaali määrä.
Heillä oli vastassaan noin 2 000 vihollisvaunua.
Sitten me vahvistimme heitä. Niin meillä oli yhteensä 200 vaunua.
Sodassa tuli miestappioita alusta asti, -
koska me ensinnäkin tulimme täysin yllätetyiksi.
Mutta taktinen ongelmanne panssarijoukoissa ei ollut -
vaunu vastaan vaunu, vaan vaunu vastaan panssarintorjuntaohjukset?
Emme alussa ymmärtäneet sitä.
Luulimme, että taistelisimme lähinnä panssarivaunuja vastaan.
Me kiirehdimme kohti asemiamme, -
jotka oli suunniteltu ennalta, -
torjuaksemme vaunut, -
hyökkäävät vihollisvaunut.
Matkalla me...
Me...
kohtasimme partioita, -
joihin kuului 2―3 egyptiläissotilasta.
He ampuivat ohjattavia panssarintorjuntaohjuksia, -
neuvostovalmisteisia Saggereita.
Alussa ne aiheuttivat meille suurimmat tappiot.
Noin 12 tunnin jälkeen, yöllä, -
me saavutimme etulinjat.
Me taistelimme yöllä.
Minulla on sellainen muistikuva, että kun sotaa oli kestänyt 12 tuntia, -
pataljoonamme 33 vaunusta oli jäljellä noin 20 vaunua.
Menetimme voimastamme noin kolmanneksen.
Myöhemmin sodan mittaan -
meillä oli pitkiä ajanjaksoja, -
jolloin pataljoonassamme oli vain kymmenen vaunua, vain kolmannes.
Se oli myös monien muiden kohtalo.
Me koimme raskaita miestappioita.
Puhuit yllätyksestä, koska vaikka oli jonkinlaisia hälytyksiä, -
ette odottaneet, että egyptiläiset...
Mutta ne hälytykset... Minun täytyy korostaa.
Hälytys ei ollut todellinen hälytys, -
sillä meille ei kerrottu, että egyptiläiset hyökkäävät kahdelta.
Sanottiin, että kuudelta illalla.
Meille sanottiin, että heillä on aikomus hyökätä, -
mutta Israelin hallinto ja amerikkalaiset neuvottelevat kovasti, -
ja näyttää siltä kuin -
neuvottelut voisivat johtaa -
jonkinlaiseen aselepoon.
Ette olleet vaunuissanne. - Emme olleet.
Emme saaneet riittävää hälytystä.
Meillä oli sellainen tieto, että jos jotain tapahtuu, -
se tapahtuu kuudelta. Mutta se tapahtui kahdelta.
Mutta tämä on lokakuun kuudennen päivän yllätys.
Eikö syvempänä syynä ollut omahyväisyys -
aiempien menestysten takia?
Vuonna 1967 Israelin puolustusvoimat löylytti Egyptin armeijaa -
ja voitti kolmella rintamalla kuudessa päivässä.
Ettekö te kaikki syyllistyneet omahyväisyyteen?
Tiesitte, että vaikka teidät yllätettäisiin, -
te voitatte ongelmitta.
Ensinnäkin tuo oli totta.
En muista, että olisin kärsinyt tällaisesta kompleksista.
Muistan vain, että vaikeimpinakin hetkinä -
en ajatellut kertaakaan, että me häviämme.
En kertaakaan. Ja minä olin vain komppanian varakomentaja.
En kertaakaan, vaikka meillä oli jäljellä enää 10 vaunua.
Muilla oli suurin piirtein sama määrä.
Emme kertaakaan ajatelleet, että egyptiläiset -
kykenisivät murtamaan linjaa, -
vaikkakaan se ei ollut oikeastaan linja, -
vaan joukko vaunuja eri asemissa.
Ja he eivät murtaneet sitä. Me torjuimme heidät.
Sitten iskimme takasin.
Jos he edes pyrkivät syvemmälle Siinaille.
He aikoivat saavuttaa ainakin -
niin kutsutun tykistölinjan.
Toisen linjan. - Niin.
Eivätkä he pystyneet siihenkään.
Ja...
Niinpä ensimmäisen 48 tunnin aikana -
me olimme yksin ja kärsimme kovia miestappioita.
Vasta 48 tunnin jälkeen -
alkoi saapua reserviyksiköitä.
Ja kaikkien reservidivisioonien ja -panssariprikaatien saapuessa -
minusta tuntui täysin siltä, -
että me tulemme voittamaan.
Meillä on kymmenisen minuuttia aikaa -
puhua Jitschak Rabinista, Mossadista ja muista aiheista.
Jom kippur -sodan jälkeen päätit jatkaa upseerin uralla.
Jäit panssarijoukkoihin.
Komensit pataljoonaa, prikaatia. - Divisioonaa.
Sitten sinut nimitettiin -
puolustusvoimien tutkimus- ja kehitysjohtajaksi.
Miksi?
Minäpä kerron.
Sekin on mielenkiintoinen juttu.
Halusin pysyä taistelijana.
Sitten minusta tuli eversti.
Olin juuri komentanut -
vakinaista panssariprikaatia, 14. prikaatia.
Halusin divisioonan komentajaksi, -
vaikka divisioona koostuisi reserviläisistä.
Prikaatinkomentajaksi. - Niin.
Sitten puolustusvoimien komentaja "Raful" otti minuun yhteyttä -
ja pyysi minua tutkimus- ja kehitysjohtajaksi -
koko armeijaan, koko asevoimiin.
Kysyin, miksi minä.
Hän sanoi päättäneensä erään asian -
koko maavoimien...
ei, koko asevoimien, ei ainoastaan maavoimien, -
tutkimus- ja kehitysjohtajasta.
Hän ei halunnut johtajaksi insinööriä, joka on kasvanut -
ja viettänyt kaikki vuotensa -
tutkimuksessa ja kehityksessä.
Hän halusi jonkun, joka tulee kentältä.
Komentajan, joka pystyy edustamaan sotilaiden tarpeita.
Tässä on eräs toistuva teema. Ensimmäisessä osassa kerroit -
everstiluutnantti Avraham Arnanista, joka sanoi, että on parempi opettaa -
sellaisia, jotka eivät näytä Lähi-idän ihmisiltä...
Raful ajatteli luultavasti samoin.
Hän halusi, että tutkimus- ja kehitysjohtaja -
ymmärtää käyttäjien tarpeita, -
ei välttämättä konetekniikan prosesseja ja ratkaisuja, -
vaan tarpeita, ja puhuu insinöörien kanssa.
Käyttäjäystävällistä.
Mutta hän halusi löytää jonkun, -
jolla paitsi on kokemusta joukkojen komentamisesta -
ja joka myös ymmärtää hieman fysiikasta ja matematiikasta.
Minä olin melkein ainoa, -
jolla oli fysiikan ja matematiikan alempi tutkinto. Niin minut valittiin.
Kun palvelit Sajeret Matkalissa, tunsit erään Benjamin Netanjahun.
Hän suositteli sinua -
tulevalle puolustusministerille Moshe Ahrensille -
sotilasneuvonantajaksi.
Millainen oli suhteesi Netanjahuun?
Ei minkäänlainen.
Tarina siitä, että Netanjahu suositteli minua -
sotilasneuvonantajaksi -
silloiselle puolustusministerille ei ole tosi.
Mutta se on hyvä tarina. - Niin on.
Uskon, että minua suositteli Menachem "Mendy" Meron.
Hän tuli Ahrensin mukana, -
ja hänestä tuli puolustusministeriön pääjohtaja.
Hän suositteli minua.
En tuntenut Ahrensia. En ollut tavannut häntä.
Hän halusi tavata minut. Hän katsoi ansioluetteloani.
Hän näki, että minulla oli kokemusta -
tietojenkäsittelytieteestä, fysiikasta ja matematiikasta.
Ja hän sanoi: "Valitsen sinut sotilasneuvonantajakseni."
Hän tuli ilmailu- ja avaruustekniikan alalta.
Hän oli tekniikan professori.
Palvelit Ahrensia noin 1,5 vuotta.
Ja sitten valta vaihtui, -
ja puolustusministeriksi nousi Jitschak Rabin.
Siitä alkoi taipaleesi Rabinin kanssa.
Se muuttui myöhemmin toiseksi nimitykseksi.
Hänen sotilasneuvonantajanaan.
Kun hän toimi myös pääministerinä.
Kun hänet valittiin pääministeriksi vuonna 1992, -
toimin keskisen maanpuolustusalueen komentajana.
Hän pyysi minua uudelleen sotilasneuvonantajakseen.
Teepä kahdessa minuutissa yhteenveto -
hänen johtajuusominaisuuksistaan -
entisenä sotilaana ja nyt valtiomiehenä.
Olen työskennellyt monien pääministerien kanssa.
Olen sitä mieltä, että Rabin oli paras.
Pidän häntä prototyyppinä pääministeristä, -
jota Israel tarvitsee ja jota sillä ei tänä päivänä ole.
Hän oli yhtäältä erittäin kokenut.
Hän toimi prikaatinkomentajana itsenäisyyssodassa.
Hän ymmärsi, mitä tarkoittaa -
olla sotavyöhykkeellä -
ja menettää ihmisiä, -
jotka ovat omia alaisia.
Hän oli hyvin rehellinen.
Hän oli hyvin suora.
Hän ei ikinä valehdellut.
Hän ymmärsi, että hänen piti tehdä työtä kansan eteen, -
jotta kansa tekee työtä hänen eteensä.
Niin amerikkalaiset kuvailevat George Washingtonia.
Aivan, mutta se on totta.
Aamuvarhaisesta iltamyöhään -
hän työskenteli saavuttaakseen tavoitteita, -
joita hän kuvaili kansallisiksi tavoitteiksi, -
jotka tekivät Israelista paremman paikan elää.
Hän oli se, joka käynnisti rauhanprosessin -
palestiinalaisten, jordanialaisten, syyrialaisten ja libanonilaisten kanssa.
Ikävä kyllä niistä toteutui vain rauhansopimus Jordanian kanssa, -
ei muiden kanssa.
Minun henkilökohtainen mielipiteeni on, -
että ellei Jitschak Rabinia olisi salamurhattu, -
meillä olisi luultavasti voinut olla erilaiset, paremmat suhteet -
edellä mainitsemieni kanssa.
Mielestäni se, että tänä päivänä yhä useampi arabi- ja muslimimaa -
on valmis allekirjoittamaan -
normalisointisopimuksen tai rauhansopimuksen Israelin kanssa, -
alkoi Jitschak Rabinin aikaan.
Ensimmäisen rauhansopimuksen arabimaan kanssa allekirjoitti Begin, -
Egyptin kanssa. Rabin oli toinen.
Rabinin seuraaja Shimon Peres nimitti sinut Mossadin johtajaksi.
Mutta ennen kuin astuit virkaan, -
valta ehti vaihtua Israelissa jälleen, ja pääministeriksi nousi Netanjahu.
Onko tärkeää, että Mossad-johtaja on pääministerin lojaali luottohenkilö?
Tiettyyn pisteeseen on.
Mutta sanoisin, -
että tärkeämpää on, että hän on kykenevä -
hoitamaan työnsä.
On tietysti mukavaa, -
jos henkilöiden välillä vallitsee keskinäinen yhteisymmärrys.
Mutta tärkein ominaisuus -
on se, että pääministerin nimittämä henkilö -
on kykenevä.
Kykenevä hoitamaan Mossadin vaikeita ja arkaluontoisia tehtäviä.
Aika ajoin etenkin viime vuosien aikana -
kun Mossadin johtaja on ollut ulospäin suuntautunut henkilö, -
joka sinä et ollut eikä valtaosa kollegoistasi, -
Mossadin urotöistä kuullaan yhä enemmän.
Mutta miten paljon julkisuuteen kerrotaan?
Miten suuri prosenttiosuus pysyy salassa?
Salassa pysyy 99 prosenttia.
Uskon, että elin, joka on salainen, niin kuin Mossad...
Aina tähän päivään asti -
yleisesti ottaen -
Mossadissa palveleva mies tai nainen -
ei saa kertoa ystävilleen, -
ainoastaan ydinperheelleen, -
että he työskentelevät Mossadissa.
Sama pätee Shin betiin.
Se on paras peitetarina.
Jos joku kertoo olevansa Mossadissa, sitä ei uskota.
Aivan. Mutta nykyisin se ei ole enää yhtä tiukka sääntö kuin ennen.
Nykyisin jotkut kertovat etenkin eläkkeelle jäätyään.
Aiemmin oli kiellettyä kertoa edes eläkkeellä, -
että työskenteli tai palveli Mossadissa.
Olit ensimmäinen Mossad-johtaja, -
jonka nimi kerrottiin kun...
Kun minua oltiin nimittämässä.
Danny Jatom, entinen Mossad-johtaja, -
kenraalimajuri Israelin puolustusvoimissa, -
Rabinin, Peresin ja Ahrensin sotilasneuvonantaja -
ja Ehud Barakin avustaja, kiitos haastattelusta.
Ole hyvä.
Suomennos: Marianne Tenetz