JERUSALEMIN VARTIJAT
Hei Jerusalemista ja tervetuloa seuraamaan ohjelmasarjaa, -
jossa keskustellaan israelilaisten asiantuntijoiden kanssa -
laajalti kansallisen turvallisuuden, lainvalvonnan ja tiedustelun aloilta.
Tänään vieraanamme -
on eläkkeellä oleva ylijohtaja kenraalimajuri Shachar Ajalon.
Tervetuloa! - Kiitos.
Kenraali Ajalon toimi poliisin ylijohdossa -
ja sitten pelastustoimen ylijohtajana.
Lisäksi hän on ollut mukana monessa muussa.
Uppoudumme siihen kahden seuraavan jakson aikana.
Shachar Ajalon, olet syntynyt tässä lähellä, missä olemme nyt, -
Jerusalemissa.
Molemmat vanhempasi olivat mestaritason urheilijoita.
Vaikuttiko se siihen, että sinustakin tuli -
johtava urheilijahahmo Israelin nuorten maajoukkueessa?
Se on varma. Vartuin hyvin urheilullisessa perheessä.
Oli luonnollista, -
että minäkin valitsin itselleni lajin.
Minä olin hyvä juoksussa.
Olin keskimatkojen juoksija.
Minua valmensi oma isäni.
Ja verrattain nopeasti -
aloin voittaa mestaruuksia kansallisissa nuorten sarjoissa.
Harjoittelin Wingate-instituutissa, -
joka on keskimatkojen pääasiallinen harjoittelu- ja kilpailukeskus.
Kuuluin maajoukkueeseen.
Siis 400, 800, 1 500 metriä. - Ne ovat juuri keskimatkoja.
Ura tai orastava ura -
vei sinut Münchenin olympialaisiin syyskuussa 1972.
Aivan. Kansainvälinen olympiakomitea ja Länsi-Saksan hallitus -
olivat tehneet päätöksen -
kutsua tavanomaisten olympiajoukkueiden lisäksi -
nuorten joukkueita.
Seuraavan sukupolven urheilijoita, -
jotka tähtäsivät Montrealin olympialaisiin.
Nuorille rakennettiin oma kylä olympiakylän lähelle.
Sinne tuli nuorten joukkueita kaikkialta maailmasta -
saamaan kokemusta ja haistelemaan olympialaisten tunnelmaa.
Se auttaisi heitä valmistautumisessa seuraaviin olympialaisiin.
Juoksutulokseni olivat sellaisia, -
että ne voivat oikeuttaa paikan olympialaisiin.
Montrealin olympialaisiin 1976.
Sitten tapahtui Münchenin verilöyly, kuten sitä Israelissa kutsutaan.
Tässä kansallisessa tragediassa -
yksitoista Israelin olympiaedustajaa kaapattiin ja murhattiin.
Tekijöinä olivat palestiinalaisterroristit.
Millainen kokemus sinulla on tapahtumasta?
Varhain aamulla kello viisi -
Saksan poliisi eristi alueen ympärillämme ja herätti meidät.
He kertoivat, että olympiakylässä lähellä meitä on panttivankitilanne.
Edellisenä iltana noin kello yksitoista -
olimme lähteneet olympiakylästä ystäviemme majapaikasta.
Ja kuuden tunnin päästä meidät herätettiin.
Kuusi tuntia aiemmin olimme lähteneet olympiakylästä.
Panttivankineuvottelut hoidettiin erittäin huonosti.
Yksitoista olympiaedustajaamme kuoli.
Seuraavana päivänä kisat keskeytettiin.
Olympiastadionilla järjestettiin muistotilaisuus.
Se oli hyvin surullinen tapahtuma.
Istuimme kentän nurmella.
Sitten lensimme takaisin kotiin kymmenen arkun kanssa.
Hautasimme heidät Tel Aviviin Kirjat Shauliin.
Tapahtuma todella järkytti minua.
Se oli käännekohta. Luovuin huippu-urheilusta.
Olin siinä vaiheessa 16―17-vuotias.
Sitten myöhemmin, kun olin 20―21-vuotias, -
liityin terrorismintorjunnan -
tai terrorismin vastaisen taistelun yksikköön.
Asepalveluksesi jälkeen liityit yksikköön, joka oli melko uusi.
Se perustettiin rajapoliisin alaisuuteen osaksi kansallista poliisitoimea.
Hepreaksi sen lyhenne on Jamam.
Se tarkoittaa rajapoliisin erityistä terrorisminvastaista yksikköä.
Englanninkielisissä maissa -
käytettäisiin lyhennettä SWAT, "erikoisaseet ja -taktiikat".
Sinut valittiin tähän yksikköön.
Tällaisia erikoisyksikköjä alettiin perustaa maailmalla -
ja muuten Saksassa -
seurauksena Münchenin tapahtumien ja sen kokemuksen perusteella.
Saksassa rajapoliisin alaisuuteen perustettiin GSG 9 -yksikkö.
Kun Pohjois-Israelin Ma'alotissa oli panttivankikriisi...
Libanonista tuli rajan yli palestiinalaisia terroristeja.
He ottivat panttivangiksi koululuokan, joka oli retkellä lähikaupungista.
Luokka yöpyi koulussa. Terroristit tappoivat heistä monta.
Osa kuoli laukaustenvaihdossa, kun kommandot yrittivät vapauttaa heidät.
Totta. Israelin hallitus teki vuonna 1974 päätöksen -
siirtää sisäinen turvallisuus armeijalta poliisin käsiin.
Poliisihallitus perusti terrorismin- vastaisen yksikön, Jamamin.
Itse liityin siihen vuonna 1977.
En mennytkään opiskelemaan Yhdysvaltoihin.
Olin saanut erääseen yliopistoon urheilustipendin.
Päätin siirtyä pois urheilu-uralta -
ja ryhtyä opiskelemaan terrorismintorjuntaa ja poliisialaa.
Aloitin tämän matkan, jos niin voi sanoa, -
poliisin palveluksessa yli 35 vuotta sitten.
Ei ole tavallista, että henkilö, -
jolla on sellainen kaliiberi ja potentiaali kuin sinulla, -
valitsee poliisin eikä armeijauraa.
Miksi valitsit poliisin?
Johtuiko se siitä, että näit itsesi poliisina Jamamissa?
Se johtui siitä, -
että sota ja rajojen vartioiminen oli vähemmän tärkeää minulle.
Minun kokemukseni ja se, mikä oli vaikuttanut voimakkaasti sieluuni, -
olivat terrorismi ja panttivankitilanteet.
Tiesin, että yksikkö tai organisaatio, -
joka tulee vastaamaan terrorismin, sisäisen terrorin, mellakoiden -
ja levottomuuksien torjumisesta, tulee olemaan poliisi.
Ja minä olin heti...
Sanotaan näin. Päätökseni perustui kokemukseen, -
että tulen olemaan erikoisyksikössä. Siihen liittyi muutakin.
Erikoisyksikkö pyysi minua mukaan.
Siellä tiedettiin, että minulla on hyvä fyysinen kunto ja olen mestarijuoksija.
He sanoivat, että se auttaa heitä voittamaan -
kilpailuja poliisin ja armeijan välillä.
Kisoilla oli pitkät perinteet.
He halusivat minut suunnistusjoukkueeseensa.
Se ei ollut pelkkää juoksemista vaan suunnistusta.
Aivan. Maastojuoksua rastilta toiseen.
Aivan. Se on tuttua Pohjoismaissa. Israelissa se oli uutta.
Mikä vaikeus siinä on? Käytetään GPS:ää.
Ei. Vieläkin, vaikka meillä on kaikki nämä teknologiat, -
suunnistuskilpailut ja -harjoitukset käydään kartan ja kompassin kanssa.
Aivan. Sinut siis rekrytoitiin -
pitkälti niin kuin college pyrkii saamaan lukion urheilijatähden -
opiskelemaan collegeen ja edustamaan sitä kilpailuissa.
Mutta sinusta tuli siis joukkueen- ja ryhmänjohtaja.
Millaisia periaatteita teillä oli panttivankitilanteessa?
Neuvotteletteko ja yritättekö samaan aikaan selvittää, -
mikä olisi oikea lähestymiskulma ja ajankohta sieppaajien yllättämiseen?
Tilanteessa ei ole kahta vaihtoehtoa.
Tilanteen voittamiseen on vain yksi mahdollisuus.
Panttivankitilanteessa periaate on ennen kaikkea pelastaa panttivangit.
Joskus tilanne laukeaa neuvottelemalla -
tai antamalla sieppaajille jotain, mitä he pyytävät.
Joskus panttivangit voi vapauttaa tappamatta terroristeja.
Tärkeintä on pelastaa panttivankien henki.
Siihen ei ole monta tilaisuutta, -
sillä kuoleman ja vapauttamisen, vapauden ja kuoleman raja on ohut.
Joskus heidän kätensä on kranaatilla. Tilanne on silloin tiukka.
Joskus on viritetty räjähdeansa. Se on ongelmallinen tilanne.
Kun on panttivankineuvottelu, -
täytyy olla äärimmäisen herkkä ja kärsivällinen.
Tarvitaan niin paljon tietoa ja tiedustelutietoa -
kuin tilanteesta vain voi saada, jos haluaa onnistua.
Täytyy olla hyvin pitkälle koulutettu, ja tarvitaan hyvin erityisiä taitoja.
Tarvitaan ammattitaitoa.
Alkuvuosina, kun tämä panttivankien ottamisen ilmiö syntyi, -
poliisilla, armeijalla ja puolisotilaallisilla yksiköillä -
ei ollut ammattitaitoa.
Tähän ilmiöön vastaamisessa oltiin vasta alkutekijöissä.
He vastasivat sotilaan reflekseillä ja tekivät rynnäkön välittömästi.
Ja joskus he... en sano, että he unohtivat, -
mutta heidän varusteissaan ja ajattelutavassaan -
päällimmäisenä ei ollut panttivankien pelastaminen.
Nämä yksiköt kaikkialla maailmassa alkoivat tehdä yhteistyötä -
oppiakseen panttivankikriiseistä.
Jos muistat Mogadishun panttivankikriisin, -
GSG 9 lensi Mogadishuun, vapautti panttivangit ja ratkaisi tilanteen.
Siitä alkoivat menestyksekkäät... - Se oli saksalaisten Entebbe.
Se onnistui, -
koska oli opittu vuoden 1972 virheistä ja traagisista tapahtumista.
Kerrataanpa, mitä siellä tapahtui.
Saksalaisella Ulrich Wegenerin johtamalla yksiköllä -
oli oma erityinen Boeing-kone.
He lensivät aivan kaapatun koneen perässä.
Molemmat koneet laskeutuivat samaan aikaan.
Kommandot yllättivät kaappaajat.
Totta. Sanoit, että Ulrich Wegener oli yksikön komentaja.
Hän oli tämän ajattelutavan isä.
Hän oli hyvin arvostettu henkilö.
Muistan, kuinka meidän yksiköllämme Israelissa -
oli poliisiautot, joilla oli jo vähän ikää.
Katselimme kateellisena GSG 9:n mersuja, -
jolla pääsi lujaa maantiellä ja autobahnilla.
Se oli sellaista. Mutta nyt...
Elokuvissa, kuten "The A-Team" tai "Mission: Impossible", -
on ryhmiä, jossa jokainen jäsen on erikoistunut johonkin.
Se voi olla tietoliikenne, räjähteet, lukkojen avaaminen -
tai ovien murtaminen. Miten Jamamissa toimittiin?
Järjestelmä on sama kaikkialla.
Tarvitaan sellaisia, jotka ovat erikoistuneet murtautumiseen -
tai köysitoimintaan. Kutsumme heitä apinoiksi.
He osaavat kiivetä ja murtautua kohteeseen katon kautta.
Jotkut ovat erikoistuneet tikkaisiin.
He ovat vahvoja. He osaavat asentaa tikkaita ja kavuta nopeasti.
Tarkka-ampujiksi tarvitaan sellaisia, joilla on tarkka näkö ja vakaa käsi.
Tarvitaan sellaisia, jotka osaavat kerätä tietoa -
ja tiedustelutietoa, esimerkiksi insinöörejä.
Tarvitaan asiantuntemusta kaikilta kuviteltavissa olevilta alueilta.
Ryhmän jäsenet on koulutettu toimimaan erikoisoperaatioissa -
mutta lisäksi kaikilla on jokin erityisosaamisalue.
Panttivankitilanteisiin liittyy pari pulmaa.
Niissä on nimittäin jännite kyseisen tilanteen ratkaisemisen -
ja sen välillä, miten se heijastuu tuleviin panttivankitilanteisiin.
Voitte esimerkiksi solmia kaappaajien kanssa sopimuksen, -
ja sitten heille selviää, ettette pidäkään sopimuksesta kiinni.
Silloin tulevaisuudessa voi käydä niin, -
että terroristit eivät uskokaan teitä vaan tappavat vangit heti.
Toisaalta jos vaatimuksille antaa periksi, menettää pelotevaikutuksen -
ja kenties rohkaisee tulevia kaappaajia.
Miten tämä jännite ratkaistaan?
Operatiivisten yksikköjen täytyy ymmärtää, ettei päätös ole heidän.
Se on strateginen päätös. Joskus se on maailmanlaajuinen.
Me emme anna periksi terroristeille.
Se on mottomme.
Mutta joskus rahalla yritetään vaikuttaa -
esimerkiksi terroristien lähettäjiin.
Joskus puhutaan jonkun verhon takana olevan kanssa.
Tilanteeseen liittyy aina paljon kaikenlaista.
Emme paljasta tietoja tapaamisista tai ajattelutavoista.
Strategiaa pohditaan myös poliittisella tasolla.
Se on hyvin mielenkiintoista.
Nämä elementit kytkeytyvät operationaalisiin kykyihin.
Aina välillä poliitikot kysyvät, -
millainen onnistumisprosentti on toimillamme.
Jos sanoo hyvin alhaisen prosenttiluvun, -
he alkavat ajatella. Jos panttivangit kuolevat, -
he saavat paljon kielteistä julkisuutta.
Heistä sanotaan, että he myivät panttivangit -
eivätkä he oikeasti tarkoittaneet edes pelastaa heitä.
Tai että kaikki oli vain puhetta.
Maineen takia.
Niin. Että tarkoitus oli tappaa terroristit hinnalla millä hyvänsä.
Että panttivankeja ei todellisuudessa yritettykään pelastaa.
Perheet, sukulaiset ja media ristiinnaulitsee poliitikot.
Millainen onnistumisprosentti on sitten? Se on tietysti arvio.
Jos Jamamin ylipäällikkö sanoo pääministerille, -
puolustusministerille tai muille 60 tai 80 prosenttia, riittääkö se -
vai pitääkö se olla lähellä sataa prosenttia?
Sanoisin, että jos minä olisin nyt -
päättävässä asemassa hallitustasolla, -
saisin 80 prosentista riittävästi varmuutta -
näyttää operaatiolle vihreää valoa.
Kahdeksankymmentä prosenttia on erittäin hyvä luku -
tehtävässä, johon liittyy niinkin paljon riskejä.
Kun on nähnyt useita harjoituksia lavastetussa ympäristössä, -
joissa Jamamin erikoisjoukkue -
menee muka lentokoneeseen sekunnin murto-osassa -
ja osaa ampua kaappaajat panttivankeja vahingoittamatta.
Sekin on tietysti yksi ongelma. Se kaikki on hyvin vaikuttavaa.
Mutta näyttää siltä kuin vuoden 1974 jälkeen, kuten sanoit, -
monia vuosia on kulunut ilman panttivankikriisejä.
Se muistuttaa paljon sitä, miten kävi ohjustorjuntaohjelman kanssa.
Israeliin tehtiin iskuja vuonna 1991. Se investoi USA:n avulla -
ohjustorjuntajärjestelmään, mutta yhtään ohjusta ei ammuttu.
Totta kai palestiinalaiset ja Hizbollah ampuivat raketteja, -
ehkä Jamamin olemassaolo sai heidät luopumaan aikeistaan.
Eikö tällainen eliittiyksikkö ole liian iso satsaus?
Siinä kaikki ovat ammattisotilaita, ja he harjoittelevat kaiken aikaa -
mutta eivät pääse näyttämään taitojaan.
Tällaisen yksikön ylläpitäminen vaatii liikaa aikaa ja ponnistuksia, -
jos ajatellaan pelkästään panttivankitilanteita.
Mutta ensinnäkin se on kuin pamppu.
Sinulla on kädessäsi pamppu.
Terroristit tietävät saavansa pampusta, jos he tekevät terroriteon.
Se antaa itselle varmuutta ja terroristille epävarmuutta.
Toiseksi on paljon tilanteita, joissa käydään panttivankineuvotteluja -
ja otetaan panttivankeja, esimerkiksi rikollisuudessa lunnaiden toivossa.
Niitä esiintyy välillä myös koti...
Perhetilanteissa. - Niin. Yksikköä tarvitaan silloin.
Yksiköllä on niin paljon taitoja, että sitä voi käyttää muihinkin tehtäviin.
Kysymyksesi on oikein hyvä ja oikeutettu.
On hyvin kallista ylläpitää yksikköä vain panttivankitilanteita varten -
terrorisminvastaisessa taistelussa.
Mutta täytyy katsoa kokonaiskuvaa, -
monipuolisia tehtäviä, joihin yksikkö kykenee, -
ja huippulaatuisuutta.
Huippulaatuisuus ja osaaminen nostavat kaikkia muitakin yksikköjä.
Se johtaa muita.
Näistä yksiköistä tulee hyvin usein -
erittäin hyviä ja lahjakkaita komentajia muille yksiköille.
Tässä yksikössä ihmiset ovat yleensä nuoria.
He lähtevät 30-, 35- ja 40-vuotiaina.
He haluavat edetä urallaan.
He menevät muihin yksiköihin kaikkialla organisaatiossa.
He johtavat organisaatioita.
Jamamista on tullut päälliköitä poliisissa, jopa ylijohtajia.
Tämä huippuosaaminen johtaa muita yksiköitä -
olemaan parempia.
Vuoden 1987 lopusta asti, -
jolloin Länsirannalla ja Gazassa alkoi intifada, -
Jamam-ryhmät ja -tiimit -
osallistuivat siellä moniin pidätysoperaatioihin.
Monesti operaatioissa teidän piti piirittää jokin talo -
ja tehdä taloon rynnäkkö talon sisällä olevien huomaamatta, -
vaikka he olivat valppaita, -
ja toisinaan heillä oli ihmisiä ulkopuolella vartiossa -
tulonne varalta.
Aivan. Toisinaan salaisella palvelulla Shabakilla on vaativia tehtäviä.
Jos he haluavat esimerkiksi auttaa peiteyksiköitä arabialueilla, -
he käyttävät Jamamia.
Jamam tekee tiivistä yhteistyötä Shin betin, salaisen palvelun, kanssa.
Se on voimien taloudellista käyttöä.
Shabakilla ei ole omaa yksikköä, koska se olisi kallista.
Se tarvittaessa lainaa poliisilta yksikköä, Jamamia.
Totta. En tiedä, miten Shabak ja poliisi jakavat asian taloudelliset kulut.
Mutta tämä yksikkö on säästänyt Shabakilta suuret summat, -
sillä he voivat käyttää kansallista tiimiä, Jamamia.
Jamam on määritetty kansalliseksi tiimiksi, ei vain poliisissa.
Muut organisaatiot, kuten maavoimat, ilmavoimat, salainen palvelu -
ja ehkä jopa Mossad voivat käyttää sitä.
Kenraali Ajalon, ensi jaksossa keskitymme poliisiin, -
mutta tässä yhteydessä on nostettava esiin se, -
että Israelin väkimäärä on kasvanut.
Nyt israelilaisia on 9 miljoonaa.
Silloin maa oli paljon pienempi ja asukkaita oli vähemmän.
On taipumusta keskittää toimintoja kansallisiin organisaatioihin.
Esimerkiksi rikosteknisiä laboratorioita ei ole yksi armeijalla, -
yksi Shabakilla, yksi Mossadilla ja yksi poliisilla, -
vaan tämä laboratorio on poliisilla. Sama pätee myös Jamamiin.
Ensinnäkin koska meillä on pieni ja tehokas maa, -
aina välillä jokin kansallinen rikostekninen laboratorio -
tai jokin yksikkö voi olla pullonkaula, mutta järjestelmä on hyvin tehokas.
Kaikki data, osaaminen ja asiantuntijuus ovat yhdessä paikassa.
Yksikkö palvelee kaikkia organisaatioita Israelissa.
Niinpä minusta tämä järjestelmä, -
jossa on kansallisia tiimejä, laboratorioita, yksiköitä -
ja muita organisaatioita, jotka palvelevat toisiaan, -
on hyvä Israelille.
Se on helpompaa tietotekniikan ja tiedonkulun kannalta.
Yhteistyö on parempaa.
Ja minusta se on parempi kotimaan turvallisuudelle -
ja yhteistyössä hallinnollisten virastojen kanssa.
Palataan tässä ohjelman lopuksi vielä vuoden 1974 päätökseen -
siirtää vastuu tapahtumista rajojen sisällä -
armeijalta poliisille.
Jos käsitin oikein, siirto oli sinusta perusteltu, -
mutta kun panttivankitilanteita syntyi alueilla, -
joita voi kutsua Israeliksi tai ei, -
tavallisesti armeija päätti käyttää siellä omaa yksikköään, ei Jamamia.
Operaatiot eivät aina onnistuneet.
Totta. Armeijalla on omat yksikkönsä.
Armeija on niin suuri ja vahva, että se sanoi: -
"Meillä on Jamam. Voimme kutsua sen aina."
"Mutta isona organisaationa on parempi, -
jos meilläkin on takataskussa jotain, minkä voimme ottaa esiin."
Tiedämme, ettei se ole yhtä pätevä -
ja asiantunteva kuin Jamam, -
mutta oman itseluottamuksemme takia perustetaan oma yksikkö."
Kuvaat sitä järkipäätöksenä, mutta varmasti mukana on paljon tunteita, -
sillä monet veteraanit näistä yksiköistä -
nousevat päätöksentekijöiksi, ja he päättävät, että armeija tekee niin.
Kenraali Shachar Ajalon, jatkamme keskustelua poliisista, -
kotimaan turvallisuudesta ja pelastustoimesta. Kiitos.
Suomennos: Marianne Tenetz