JERUSALEMIN VARTIJAT
Shalom Jerusalemista!
Tässä sarjassa keskustellaan turvallisuusviranomaisten kanssa.
Tämä on keskustelun toinen osa. Vieraanamme on -
eläkkeellä oleva kenraali, ministeri ja suurlähettiläs Matan Vilnai.
Ensimmäisessä osassa puhuimme Matanin lapsuudesta Jerusalemissa, -
varttumisesta sotilaallisessa sisäoppilaitoksessa -
ja palveluksesta laskuvarjojoukoissa 1960-luvulla.
Viimeksi jäimme siihen, -
että hän haavoittui pahasti marraskuussa 1966 -
taistelussa as-Samu'ssa. Siihen aikaan se oli Jordaniaa.
Nyt se on Israelin hallussa.
Me tulemme Jordaniasta, Egyptistä ja muualta, -
missä kenraali Vilnai palveli, -
lopulta saavumme Jerusalemiin kabinettiin -
ja Pekingin suurlähetystöön. Kiitos, että tulit ohjelmaan!
Kiitos, Amir.
Palataan kuuden päivän sotaan.
Tiedustelukomppaniaasi -
pidettiin eliittiyksikkönä laskuvarjoprikaatissa, -
joka oli eliittiprikaati Israelin puolustusvoimissa.
Kävi niin, että olit menossa sotaan, -
mutta yksikköänne säästettiin aina erikoisoperaatioihin, -
joita ei tullutkaan.
Ensinnäkin minä haavoituin puoli vuotta aiemmin.
Tuskin pystyin kävelemään. Se ei ollut helppoa.
Kävelin mutta vaivoin.
Saimme tehtäväksi tehdä rynnäkön kenraali Murtagin päämajaan.
Hän oli Egyptin Siinain-joukkojen komentaja.
Koska joukkomme etenivät niin nopeasti, operaatiomme peruttiin.
Oliko se el-Arishissa? - Ei. Yalliqissa.
Syvällä Siinailla, lähellä Bir Tamadaa.
Negevin takana, Israelista etelään. - Totta kai.
Rajan takana. Syvällä rajan takana.
Suunnittelitte rynnäkön ja olitte jo menossa.
Olimme jo helikoptereissa menossa sinne.
Pitää mainita myös, että koko prikaatin oli määrä hypätä el-Arishiin -
ja tuhota kenties lentokenttä -
ja auttaa sitten panssarijoukkoja.
Mutta Israelin ilmavoimat toimivat niin nopeasti, -
samoin Israelin panssarijoukot, että sekin peruttiin.
Minun on sanottava jotain, sillä ajattelen sitä koko ajan.
Mitä kuuden päivän sodassa tapahtui? Siinä tapahtui näin.
Muistat, että ennen sotaa -
ihmiset puhuivat kolmannen huoneen tuhosta. - Temppelin.
Kolmannen temppelin.
Mieliala oli hyvin matala.
Muutamassa tunnissa se muuttui täysin.
Siihen on monia syitä, joita voi pohtia vaikka miten, -
mutta tärkein minun näkökulmastani kenraalina oli ilmavoimamme.
Se muutti koko rintaman kolmessa tunnissa.
Ilmavoimat ja maavoimat väittelevät edelleen, -
mutta sanon heille: -
"Älkää erehtykö. Ensinnäkin taivaat."
Kun olit laskuvarjojoukkojen pataljoonan komentaja, -
joka oli siihen aikaan armeijassa erittäin haviteltu asema, -
sanoit, että teit ehkäpä virheen, kun et ryhtynyt Phantom-hävittäjälentäjäksi.
Totta. Ja jotkut ystävämme... Minulta kuoli ystävä kuuden päivän sodassa, -
ensimmäisessä hyökkäyksessä.
Minulta kuoli ystävä Jom kippur -sodassa.
Hän oli reservilentäjä.
Ja...
Ensimmäinen oli hyvä ystäväni Tel Avivista. - Dan Engel.
Löysin hänen nimensä puolustusministeriöstä.
Kenties joku hänen perheestään, äiti tai isä, palveli siellä.
Löysin hänen nimensä. "Tuo on Dan Engel."
Mutta ilmaherruuden lisäksi tärkeää oli siis aloitteellisuus.
Toinen on sotilaiden mieliala kentällä alimmalta tasolta aina ylös asti.
Yhteishenki.
On sinusta kiinni, selviytyykö maa vai ei. Sinusta, ei jostakusta toisesta.
Sen tuntee. Se on hyvin tärkeää.
Tähän liittyy vanha keskustelu siitä, onko sota välttämätön vai valinta.
Silloin ei keskusteltu, sillä oli selvää, että piti taistella, -
jos haluttiin selviytyä.
Nyt kun tätä keskustelua käydään, se osoittaa, että tilanne on eri.
Jos on aikaa keskustella, ollaan eri tilanteessa.
Se tuokin meidät Jom kippur -sotaan.
Jom kippur -sodan tavoite Egyptin ja Syyrian näkökulmasta -
ei ollut tuhota Israelia vaan saada takaisin alueet, -
Siinain ja Golanin, jotka ne menettivät vuonna 1967.
Se ei ollut käsitys Israelissa. - Ei.
Jom kippur -sodan todellinen voittaja oli Anwar Sadat henkilökohtaisesti.
Hänen oli aloite. Hän päätti lähteä siihen. Hän oli valmistautunut siihen.
Hän saavutti, mitä halusi. Hän sai Siinain takaisin.
Hän kukisti israelilaiset rintamallaan.
Vuoden 1973 sodan jälkeen, -
jonka aikana toimit keskisellä maanpuolustusalueella, -
olit torjumassa jordanialaisten maahantuloa.
Sitten menit Port Saidiin -
ja muihin tehtäviin, jotka eivät toteutuneet. Niin se meni.
Painopisteenne tavallaan siirtyi -
kohti kaukaisempia vihollisia, kuten Irakia, kenties.
Johdit laskuvarjoprikaatin syvälle Irakiin.
Se oli Israelille silloin aika uutta.
Se oli laskuvarjoupseerien ryhmän ajattelua.
Heistä valtaosa oli reserviupseereja, -
hienoja ihmisiä, etenkin meidän alueellamme.
Sodan jälkeen olimme ensinnäkin järkyttyneitä.
Puhun Jom kippur -sodasta. Olimme järkyttyneitä.
Palvelimme pataljoonan―prikaatin komentajan tasolla.
Päätimme, että meidän täytyy omaksua uusi lähestymistapa.
Samaan aikaan...
Ei suoraan kohti eikä väsytystaktiikalla.
Puolustusvoimat rakensi panssaridivisioonia. Niitä oli 11.
Nyt niitä on tuskin kolmea. En ole varma.
Meillä oli iso armeija. Ilmavoimat, merivoimat, kaikki.
Liian iso. - Ehkä liian iso.
Sen piti olla niin, mutta me päätimme, että meidän pitää tehdä jotain muuta.
Ja ryhmä everstiluutnantteja -
päätti rakentaa valmiudet toimia suurella voimalla -
syvällä vihollisen alueella.
Ei pienellä joukolla, ei rynnäköllä, vaan jollain, joka on enemmän.
Päätimme tehdä niin. Me rakensimme... Et usko.
Me rakensimme prikaatin -
ilman auktorisointia.
Saimme vähän tukea sieltä ja täältä.
Lopulta meillä oli prikaati. Nyt se on reservin parhaita prikaateja, -
sillä se ei ole tavallinen vaan reservin prikaati.
Esikuntapäällikkö ei ollut varma prikaatista. Se oli kiintoisaa.
Pääosin veitte panssarintorjunta- aseita Irakin aavikolle.
TOW-ohjuksia, amerikkalaisia TOW-ohjuksia.
Se oli hyvä ohjus silloin. Nyt on parempiakin.
Se oli paras panssarintorjuntaohjus siihen aikaan.
Jom kippur -sodassa meidät yllätettiin Sagger-ohjuksilla.
Sagger oli neuvostovalmisteinen panssarintorjuntaohjus.
Se oli ensimmäisiä pt-ohjusten sukupolvia.
Sodan ja amerikkalaisten ilmasillan aikana -
Israel sai ensimmäiset TOW-ohjukset.
Otimme ne heti käyttöön.
Ja taaskin, kuten alussa sanoin, -
että tärkeintä on kentällä olevien aloitteellisuus.
Mennäänpä sitten Entebbeen ja kesä―heinäkuuhun 1976. Olit...
Heinäkuuhun. Se alkoi kesäkuussa. - Operaatio oli heinäkuussa.
Air Francen kone kaapattiin kesäkuun lopussa.
Olit siihen aikaan laskuvarjoprikaatin komentaja.
Ei. Olin komentaja Golanilla. - Ei. Entebbessä.
Ei. Prikaatini kanssa olin Golanin kukkuloilla.
Selvä. Mutta johdit 35. prikaatia.
En johtanut. Olin komentaja. - Totta kai. Komentaja ja johtaja.
Kaikki komentajat eivät johda.
Olit Dan Shomronin varalla.
Olin prikaatini, laskuvarjoprikaatin, kanssa, -
joka on paras prikaati armeijassa, Israelin pohjoisosassa.
Vastassamme oli Syyrian armeija, valtava Syyrian armeija.
Heillä on kuusi divisioonaa.
Meidän divisioonamme, meillä oli yksi prikaati.
Kuulin radiosta, -
että Air Francen matkustajakone oli kaapattu Libyaan -
ja sitten Entebbeen.
Ensi töikseni toimistossani Golanin kukkuloilla -
otin käteeni karttakirjan. Silloin ei ollut Googlea.
Etsin kartasta Entebben.
Mittasin matkan. Neljätuhatta kilometriä.
Se oli siis kaukana.
Soitin Danille. - Dan Shomronille.
Hän toimi silloin jalkaväen laskuvarjojoukkojen komentajana.
Otin hänen paikkansa hänen jälkeensä.
En heti hänen jälkensä. Myöhemmin.
Kysyin Danilta, miksemme hae heitä kotiin.
Hän vastasi: "Sinne on 4 000 kilometriä."
Sanoin: "Täytyy vain keksiä, miten." Hän lupasi ajatella asiaa.
Hän ei tarvinnut minua. Se oli joko sunnuntai tai maanantai.
Hän soitti torstai-iltana.
"Tule heti Tel Aviviin 80 parhaan sotilaasi kanssa."
Ymmärsit, mitä oli tekeillä. - Asiasta ei tarvinnut puhua.
Menin Tel Aviviin.
Olin silloin Golanin kukkuloilla. Menin Tel Aviviin.
Tapasin Danin varaesikuntapäällikkö Kuti Adamin toimistossa.
Keskustelimme eri mahdollisuuksista.
Näin silloin ensikertaa Entebben lentoaseman kartan.
Löysimme sen lentäjien kirjoista.
Lentäjillä on kartat. - Jeppesen.
Löysimme kartan ja aloimme keskustella mahdollisuuksista.
Mikään ei vaikuttanut toimivalta.
Ehdotin, että yksi pataljoonani voisi hypätä -
ja vallata lentoaseman.
Mutta mitä sitten? He tappaisivat panttivangit heti.
Keskellä yötä hän sanoi: "Matan, Rabin haluaisi kuulla, mitä meillä on."
Pääministeri. - Niin. Menimme tapaamaan häntä.
Meillä ei ollut esittää hänelle mitään.
Hän oli hyvin älykäs. Hän oli sotilas. Hän ymmärsi kaiken.
Hän sanoi meille... Muistan sen kuin eilisen päivän.
"Tunnen teidät, punabaretit. Uskotte pystyvänne mihin vain."
"Tähän te ette pysty." Siinä kaikki.
Ulos. Kello oli yksi yöllä.
Seisoimme hänen kansliansa ulkopuolella Tel Avivissa.
Katsoimme toisiamme. Dan sanoi: "Voimme tehdä, mitä ikinä haluat."
"Meillä on toimivalta kerätä sotilaat ja kouluttaa heidät."
"Voit käskeä heidän valmistautua. Voimme tehdä sen."
Ei tarvitse odottaa lupaa ylempää.
Aivan. Kuten aiemmin sanoin, aloite pitää ottaa omiin käsiin.
Me aloitimme seitsemältä aamulla -
kun olin prikaatinkomentaja, -
upseerikoulun kadetti -
ja upseerikoulun opettaja, -
hän antoi ensimmäisen käskyn.
Sajeret Matkalin komentaja oli silloin Ehud Barak, -
koska Jonilla oli kiireitä Siinailla.
Kukaan ei uskonut, että tekisimme sen.
Hän antoi käskyn, ja aloimme harjoitella ja valmistautua.
Annoin käskyn sotilailleni. Päätin, mitä tehdä ja miten toimia.
Ja puolelta päivin -
Rabin soitti meille. "Mitä on tekeillään?"
Hän tiesi, että olin tosissani. Hän ymmärsi, että valmistauduimme.
Emme tarvinneet hänen lupaansa.
Kävimme sen läpi uudelleen.
Muistan sen, mitä ilmavoimien komentaja Benny Peled sanoi.
Hän vasta olikin jotain. Hyvin terävä kenraali, vaikka olikin ilmavoimista.
Hän sanoi meille: "Se on kuin pankin ryöstäminen."
"Pankkia ei tarvitse vallata. Menee vain holviin ja lähtee pois."
Ehdottomasti. Juuri niin me teimme.
Ja... Tämä on Entebben tarina.
Hyvän kommandopäällikön ja älykkään pankkiryöstäjän erottaa siis -
vain arvot, sionismi. Sama luonne.
Sanon sinulle, mikä on ero.
Pankkiryöstäjä toimii itsensä takia, saadakseen rahaa.
Me toimimme maamme vuoksi.
Nyt se on valinnaista. Mutta Israelin vuoksi siinä tapauksessa.
Entebben operaatio onnistui 59 minuutissa.
Sait kuulla, että lapsuudenystäväsi Joni Netanjahu oli kuollut.
Eräässä vaiheessa sanoit, ettei se ollut sen arvoista.
Aivan. Muistan, että nukuimme yhdessä matkalla sinne.
Ohjaamossa on pieni...
Lepohytti. - Punkka.
Miehistölle. - Niin. Vuorottelua varten.
Joni ja minä menimme sinne täysissä varusteissa.
Nukahdimme heti. En ollut ikinä lentänyt niin pitkään.
Jonihan tapasi lentää USA:han. Minä olin lentänyt 15 minuuttia, -
ja sitten minut heitettiin koneesta.
Se oli ensimmäinen yli tunnin kestänyt lentoni.
Ja me nukuimme siellä.
Sitten kättelimme.
Oliko sinulla ennakkoaavistusta, että joku teistä... - Ei mitään.
Pystyäkseen suoriutumaan täytyy olla kuin robotti.
Sellaisia ei ajattele.
Sitä ymmärtää, että se on vaarallista ja että voi kuolla.
Koska voin kertoa, -
että perjantai-iltana -
kun nukuimme torstai-iltana, -
esikuntapäällikkö...
Hän ei uskonut operaatioon. - Motta Gur.
Hän otti yhteyttä päälliköihin ja kysyi meiltä jokaiselta -
arviota operaation onnistumisprosentista.
Olin hyvin optimistinen. Olen optimisti yleensäkin elämässä.
Sanoin: "Onnistuminen 30 prosenttia, katastrofi 70 prosenttia."
Miten määrittelit katastrofin? Panttivankien kuolemako?
Näin Herculeksen putoavan maahan, -
koska operaation nimi oli silloin "Gal Efer", "Tuhkakasa".
Uskomatonta. Se tuli laskurista.
Se muutettiin "Salamaksi". - Jälkeenpäin.
Se oli "Tuhkakasa". Siltä minusta tuntui, ja niin muistakin.
Miksi sitten menimme sinne? Näillä onnistumisprosenteilla.
Koska päätimme, että se pitää tehdä. Ei ollut muuta keinoa.
Dan Shomoron ei sanonut 30―70. - Hän sanoi 20―80.
Uskon niin. Kukaan ei uskonut siihen.
Sitten tajusin, että minulla oli kolme tuntia aikaa nukkua.
Minä menin kotiin.
Kun menin huoneeseen, vaimoni Anat sanoi: -
"Näin televisiossa panttivangit Entebbessä. Mitä tapahtuu?"
Vastasin: "Kukaan ei tiedä."
Selitin jotain diplomaattikanavista.
Et saanut uskoutua hänelle. - En.
Sitten varhain aamulla lähdin Entebbeen hakemaan heidät kotiin.
Antoiko vaimosi sinulle ikinä anteeksi?
Hänellä oli ystävä, -
joka oli yhden upseerini vaimo.
He keskustelivat tilanteesta keskenään.
He vitsailivat, että me menemme Entebbeen.
He sanoivat: "Ei. Entebbe on liian kaukana."
Muistan sen. Hän kertoi sen.
Onko Israelin puolustusvoimat kadottanut luovuutensa -
ja etulyöntiasemansa vihollisen jujuttamisessa -
niin kuin te teitte Entebbessä?
Uskon, että loppujen lopuksi -
Israelin puolustusvoimien henki ja mieliala -
on ehdottomasti erittäin korkea.
Komentajat ovat koulutettuja.
He ovat erittäin osaavia. Olen siitä varma.
Tunnen heidät, toki aina vain vähemmän, -
koska välimatka kasvaa koko ajan.
Mutta komentajat, jotka minä tunnen, ja esikuntapäällikkö...
Vierailin hänen komppaniassaan kenraalina.
Sanoin hänen prikaatinkomentajalleen Shmulik Aradille vaivihkaa: -
"Seuraapa tätä upseeria. Hän pääsee vielä pitkälle."
Ajattelin, että prikaatinkomentajaksi.
Tämä oli 1980-luvun puoliväliä. - Aivan.
Hän nousi puolustusvoimien komentajaksi. Uskomatonta.
Uskon heihin. He ovat hyviä.
Todellinen kysymys koskee maan poliittisia johtajia -
ja yhteiskuntaamme.
Israelin puolustusvoimat on osa yhteiskuntaa.
Se on sen vahvuus ja heikkous.
Puhutaan kohta nykyisestä tehtävästäsi.
Johdat ryhmää, joka koostuu eläkkeellä olevista kenraaleista -
ja Mossadissa, Shin betissä ja muissa organisaatioissa toimineista johtajista.
Teit mutkan, tai me teemme keskustelussa mutkan politiikkaan.
Kieltäydyit, kun Netanjahu tarjosi puolustusministerin paikkaa.
Sinut oli ohitettu puolustusvoimien komentajan valinnassa -
puolustusministerin henkilökohtaisen kaunan takia.
Kun hän erosi, hänen paikkaansa tarjottiin sinulle mutta kieltäydyit.
Palvelit Ehud Barakin ministerinä. - Ja myös Netanjahun hallituksessa.
Myöhemmin.
Sen jälkeen menit Pekingiin Israelin suurlähettilääksi.
Mikä on Kiinan asema Israelin strategisessa yhtälössä?
Se on hyvin mielenkiintoista.
Ymmärtääkseen Kiinan asemaa täytyy ymmärtää kiinalaisia.
Kutsumme Kiinaa Israelin ystäväksi. Se on todellinen ystävä.
Samaan aikaan he eivät ikinä ole olleet puolellamme YK:ssa.
He äänestävät meitä vastaan maailman kaikissa instituutiossa.
Miten he ilmaisevat ystävyyttään?
He ovat älykkäitä, hyvin älykkäitä.
He ymmärtävät, mitä he voivat saavuttaa Israelin avulla.
He ihailevat meidän kyvykkyyttämme kaikessa.
He uskovat, ja minun piti korjata sitä käsitystä koko ajan, -
että kaikki israelilaiset ovat fiksuja. Minun piti oikaista, -
vaikka kaikki lähetystössä kielsivät minua. Mutta se on totuus.
Kaikki israelilaiset eivät ole fiksuja. On myös paljon tyhmiä israelilaisia.
Kiinassa ymmärretään, -
että tie teknologiaan kulkee israelilaisten kautta.
Siksi meillä on hyvin läheinen suhde.
Oli erittäin hienoa palvella Kiinassa.
He ovat hyvin älykkäitä. Silloin aloin ajatella, -
että kenties demokratiassa on joitain ongelmia.
Olemme nähneet siitä jotain viime viikkojen aikana.
Silloin Kiinassa aloin ajatella sitä, -
että kenties kaikki ei ole hyvin.
Kiinalaiset ovat meille hyvin erityisiä.
He ymmärtävät, mitä etua Israel voi tarjota, ja yrittävät hyödyntää sitä.
Samaan aikaan he tukevat palestiinalaisia sataprosenttisesti.
Tunnet myös Yhdysvaltoja.
Mietitäänpä Israelin, Yhdysvaltojen ja Kiinan kolmiota.
Miten Israelin kannattaa toimia kahden jätin välissä? - Viisaasti.
Tämä on päähuoli Israelin Kiinan-lähettilään tehtävässä -
kolmen suurvallan, -
kaikissa suhteissa Israelin, USA:n ja Kiinan kansantasavallan välillä.
Israelin suurlähettilään pitää koko ajan luovia tilanteessa -
ja ymmärtää sen merkitys. Tapasin sanoa Kiinassa, -
vaikka muut kielsivät minua, -
että Yhdysvallat on Israelin tärkein tukija.
Heidän ansiostaan me voimme selviytyä.
USA on strategiamme kulmakivi.
Minua kiellettiin sanomasta sitä, mutta se on totuus.
Kiinalaiset ymmärtävät sen oikein hyvin. He ovat fiksuja ihmisiä.
Se vaatii luovimista koko ajan.
Meillä on noin minuutti aikaa. Toimit kotimaan turvallisuuden ministerinä.
Vastasit myös eteläisestä maanpuolustusalueesta ja Gazasta -
mm. Oslon prosessin aikana.
Olit ensimmäinen, joka pystytti aidan Gazan ympärille.
Miten Israel voi selviytyä? Miten Israelin tulisi toimia?
Mitä ystäväsi, komentajat Israelin turvallisuusalalta sanovat?
Komentajat järjestössä, jota johdan, ovat Israelin turvallisuusalalta.
Siihen kuuluu 300 kenraalia -
ja vastaavia johtajia tiedusteluyhteisöstä.
Lisäksi meillä on tuhansia kannatusjäseniä.
He uskovat, että meidän pitää erota palestiinalaisista, -
ei heidän vuokseen, vaan meidän, jotta Israel pysyy demokraattisena, -
sionistisena, juutalaisena yhteiskuntana.
Aloitimme keskustelumme ensimmäisessä jaksossa -
puhumalla Israelista ennen vuotta 1967.
Et usko, mutta jollain lailla minä kaipaan 1950-lukua.
1950-luvulla Jerusalem oli jaettu.
Olin lapsi, mutta muistan yhteenotot meidän ja heidän sotilaiden välillä.
Muistan rajan komentajan. Miksi sitä kutsuttiin? - Kaupunginraja.
Vuoden -67 rajan. - Kaupunginrajan.
Urbaanit rajat. - Niin. Jaetussa Jerusalemissa.
Kaipaan sitä monessa mielessä.
Kenraali Matan Vilnai, kiitos kahdesta valaisevasta jaksosta!
Suomennos: Marianne Tenetz