JERUSALEMIN VARTIJAT
Shalom Jerusalemista! Tämä on Jerusalemin vartijat.
Sarjassa keskustellaan Israelin turvallisuusasiantuntijoiden kanssa.
Tänään vieraana on tohtori Juval Steinitz.
Hän on Israelin energiaministeri sekä entinen talousministeri -
ja strategia- ja tiedusteluministeri -
ja Israelin parlamentin eli knessetin -
puolustus- ja ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja.
Tohtori, ministeri Steinitz, tervetuloa! - Se on tärkein asia: entinen.
Vanhempi luennoitsija filosofian oppiaineessa.
Filosofia on osa keskusteluamme. Yritetään ehtiä siihen.
Olin joskus vakava henkilö, ennen kuin siirryin politiikkaan.
Ministeri Steinitz on väitellyt tohtoriksi filosofian oppiaineessa.
Hän on myös laatinut filosofian alkeiskirjan, joka on hyvin suosittu.
Monet israelilaisopiskelijat ovat lukeneet sen vuosien aikana.
Israelilla ei ole laivastoministeriä. Jos olisi, sinä olisit ollut ehdokas, -
sillä ilmeisesti yksi henkilökohtaisista kiinnostuksen kohteistasi -
ja harrastuksistasi on Israelin merialueet.
Katsojien olisi hyvä muistaa, -
että Israelilla on maarajat pohjoisessa, idässä ja etelässä.
Sen länsirajana on Välimeri.
Miksi Israelin tulisi mielestäsi kehittää merialueitaan?
Onko syy turvallisuus, energia vai molemmat?
Syitä on monia. Ensiksikin Israel on pieni maa, -
melkein kuin saari Välimerellä.
Ja Israeliin on päässyt ainoastaan Välimeren suunnalta.
Nythän rauhanpiiriä ympärillämme ollaan laajentamassa. Asiat muuttuvat.
Aiemmin, 20―30 vuotta sitten Israelin ainoa yhteys maailmaan -
kulki Välimeren kautta ja yli.
Ulkomaankauppa, tuonti ja vienti, kulkee pääosin meritse -
Haifan ja Ashdodin satamien kautta.
Välimeri on Israelille hyvin tärkeä -
ensinnäkin pääasiallisena yhteytenä maailmaan.
Lisäksi koska Israel on niin pieni, -
sen täytyy kehittää strategisia syvyyksiä Välimerellä, -
sillä sen maa-alue on niin rajallinen ja vihollisten uhkaama joka puolelta.
Viime aikoina, 10―11 vuoden aikana -
Välimerestä on tullut Israelille entistäkin tärkeämpi, -
sillä löysimme yllättäen erittäin suuren maakaasuesiintymän -
Israelin edustalta yksinomaiselta talousvyöhykkeeltämme.
Ensin löydettiin Tamarin kaasukenttä vuonna 2009.
Sitten löydettiin Leviathan.
Se on maailman suurimpia maakaasukenttiä.
Se löydettiin vuonna 2010, ja sitten Karish ja Tanin vuonna 2011.
Nyt valtaosa energiastamme tulee Välimereltä.
Tänä vuonna sähköstämme yli 70 prosenttia -
tuotetaan maakaasulla. Se vähentää myös ilmansaasteita.
Tämä on merkittävää.
Palataan myöhemmin energiaan ja energianäkökohtiin Välimerellä.
Mutta keskitytään siihen, mitä kutsuit strategiseksi syvyydeksi.
Tarkoitatko, että koska Israelin lähellä on vihamielisiä toimijoita -
sen lentotukikohdat voidaan valloittaa -
tai ohjuskeskitys voi tehdä ilmavoimat toimintakyvyttömäksi?
Suositteletko, että Israel siirtää lisää tulivoimaa merelle tai meren alle?
Kun olin tuore knesset-edustaja liki 21 vuotta sitten, -
kirjoitin Ma'arachotiin, Israelin puolustusvoimien pääjulkaisuun, -
artikkelin "Meri Israelin strategisena syvyytenä".
Ajattelin, että meidän täytyy kehittää laivastoa ja varustaa Israelin laivasto-
massiivisella tulivoimalla mereltä maalle siltä varalta, -
että lentotukikohtamme pommitetaan raketeilla ja ohjuksilla joka puolelta,-
tai muiden uhkien varalta.
Pidin tärkeänä sitä, että meillä olisi valmiuksia, esimerkiksi laivoja, -
joissa olisi tuhansia taktisia, tarkkoja ja massiivisia ohjuksia ja raketteja -
tai muita resursseja, -
jotta voisimme laajentaa ja luoda Israelin strategista syvyyttä.
Puhun nyt taktisella tasolla.
Mutta tahdon vain mainita, -
että nykypäivänä todellinen uhka ovat raketit ja ohjukset -
pääosin Libanonista Hizbollahilta ja myös Syyriasta ja Gazasta.
Olemme kuitenkin onnistuneet luomaan -
maailman parhaan ja kehittyneimmän ohjuspuolustusjärjestelmän.
Rautakupolin vai Arrow'n? - Rautakupolin, -
Daavidin lingon, Arrow 2:n ja Arrow 3:n.
Meillä on valmiudet torjua ohjuksia, olipa niiden kantama mikä tahansa, -
mukaan lukien pitkänmatkan ohjukset vaikkapa Iranista tai Irakista, -
keskimatkan raskaat raketit vaikkapa Syyriasta tai Libanonista -
ja lyhyen matkan raketit vaikkapa Gazasta.
Ja valmiudet, osumistarkkuus on tavallisesti yli 90 prosenttia.
Se on merkittävää. Vielä 20―30 vuotta sitten oli mahdoton ajatus, -
että maa kehittäisi ohjuksen, joka torjuu toisen ohjuksen taivaalla, -
mutta nyt se on totta.
Tämä on ohjuspuolustus. Korostat sanaa 'taktinen'.
Ymmärrettävästi on olemassa myös se taktinen ulottuvuus, -
että on asejärjestelmiä joko sukellusveneissä -
tai pinta-aluksilla Välimeren alueella.
Onko Israelilla riittävä pelotevaikutus Iraniin -
joko mereltä, meren alta tai muualta?
Sillä ei ole taktisella tasolla yhtä paljon merkitystä Iranin suhteen.
Etäisyys on liian suuri.
Tärkein pelotevaikutus Irania vastaan on tietysti Israelin vahvat ilmavoimat -
ja koneet, kuten F-15 ja F-16, joilla on riittävä toimintasäde.
Ne pystytään tankkaamaan ilmassa, mutta toimintasäde riittää myös ilman.
Muitakin valmiuksia on.
Mikä on sukellusveneiden rooli? Niistä on tullut iso asia.
En pysty käsittelemään kaikkea yksityiskohtaisesti, -
mutta sukellusveneet ovat hyvin tärkeitä -
strategisesta ja taktisesta näkökulmasta, -
samoin ulkomaantiedustelussa.
Lisäksi niiden katsotaan antavan meille strategista syvyyttä.
Mutta en halua kommentoida asiaa tämän enempää.
Yksi vastuualueistasi energiaministerinä on ydinenergia.
Israelilla on atomienergiakomissio.
Pääministeri vastaa tietysti kaikesta, -
mutta ydinenergia-asioissa olet luultavasti hänen oikea kätensä.
Haluaisin esittää kaksi kysymystä, koska tiedät asiasta paljon.
Millainen uhka Iranin ydinenergia- ongelma on tällä hetkellä Israelille?
Se on Israelille suurin eksistentiaalinen uhka.
Iranin tavoitteena on valmistaa ydinaseita. Siitä ei ole epäilystäkään.
Se on ainoa syy, -
miksi Iran on rakentanut niin äärimmäisen kalliita ydinlaitoksia.
He ovat yrittäneet saada ydinaseita.
Onneksi olemme pystyneet estämään tai viivyttämään heitä toistaiseksi.
Voin varmuudella sanoa, että ilman Israelin kampanjaa -
Iranin ydinpyrkimyksiä vastaan -
ja ilman Israelin ponnisteluja saada USA ja muu maailma -
puuttumaan riskiin ja hillitsemään Irania, -
Iranilla olisi saattanut olla ydinaseita jo 7―8 vuotta sitten.
Millaisia vaihtoehtoja Israelilla on käytössään?
Sanoit, että Israelin onnistui estämään ja rajoittamaan.
Puhummeko kyberistä, piilosodankäynnistä -
vai jostain muusta, diplomatiasta?
Mihin järjestykseen laittaisit ne?
Mikä näistä kolmesta on tärkein?
On vaikea sanoa, mikä on tärkein. Diplomatia on hyvin tärkeää.
Ankarat pakotteet Irania vastaan. Tämä on toinen kierros, -
hyvin tehokkaat pakotteet, jotka asetti presidentti Trump.
Ensimmäisen kierroksen ankarat pakotteet -
asettivat presidentti Obama ja kansainvälinen yhteisö v. 2010―11.
Ja jo sitä ennen, vuonna 2003, -
maailma heräsi viimein siihen, että Iran yrittää valmistaa ydinaseita -
iskeäkseen ja aiheuttaakseen pelkoa Israelille, Lähi-idälle ja Euroopalle.
Silloin Iso-Britannia, Ranska ja Saksa -
kävivät alkuvaiheen neuvotteluja Iranin kanssa.
Iran pysäyttikin ydinkehitystyön tai viivytti sitä vuodella, puolellatoista.
Raporteissa on myös ollut kyberiskuja, Stuxnet ja Operaatio olympialaiset.
En voi kertoa asioista yksityiskohtaisesti, -
mutta Israelilla on erittäin hyvä tiedusteluvalmius ja -yhteisö.
Meidän tulee tehdä parhaamme -
pysäyttääksemme vastustajamme, kuten Iranin, ja viivyttääksemme heitä-
aseiden, mm. ydinaseen, kehittelyssä. Mielestäni Israel ei ole yksin.
Tämä ei ole vain minun käsitykseni. Kansainvälisen mediankin mukaan -
myös Yhdysvallat, Britannia ja muut maat kamppailivat -
pysäyttääkseen Iranin ydinpyrkimykset tai viivyttääkseen niitä.
Ja oli myös salainen kampanja.
Lisäksi Irania painostettiin diplomatian ja talouden alalla.
Tilanne on edelleen erittäin vakava, -
koska Iran ei ole ajallisesti kovin kaukana.
Jos se päättäisi valmistaa ydinaseen, siltä menisi siihen vain 1―2 vuotta.
Siihen pitäisi saada muutos.
Mutta se ei ole kehittänyt sitä vielä.
Se olisi voinut kehittää sen, ellei sitä vastaan olisi käyty kampanjaa -
ja ellei sitä olisi painostettu.
Se olisi voinut kehittää ydinaseita jo 7―8 vuotta sitten.
Tilanne on yhä tänä päivänäkin erittäin vakava.
Me vaadimme maailmaa painostamaan Irania voimakkaasti -
ei vain jäädyttämään ydinkehitystyö tai ydinohjelma, -
vaan myös purkamaan se, eikä jättämään sitä nykyiselle tasolle, -
sillä se on liian lähellä ydinasevalmiutta.
Ja usko pois, jos Iran saa pommin 1―3 vuodessa, -
se tulee uhkaamaan Israelin lisäksi myös Eurooppa.
Se on jo kehittänyt pitkän kantaman ballistisia ohjuksia.
Niiden kantama ulottuu Israelin ja Lähi-idän yli aina Roomaan, -
Berliiniin ja Keski-Eurooppaan asti.
Ja jos, ikävä kyllä, sama surullinen skenaario, -
jonka näimme Pohjois-Koreassa, toistuu Iranissa, -
koittaa uusi aikakausi, ei vain Israelille ja Lähi-idälle, -
vaan myös Euroopalle ja muutamassa vuodessa myös USA:lle.
Mutta Pohjois-Korean skenaario ei ole isku Etelä-Koreaan, -
Japaniin tai USA:n tukikohtaan.
Se pelottelee ja pakottaa. Samaa Irankin tekisi.
Se laittaisi Hamasin ja Hizbollahin iskemään Israeliin, -
samalla kun se suojaa niitä.
Iranilaisista ei ikinä tiedä. Sen hallinnosta voi tulla itsetuhoinen.
Yksi iranilaisjohtaja sanoi kerran, että he ovat valmiit uhraamaan -
miljoona iranilaista voittaakseen sodan Saddamia vastaan.
Kuvittele, montako miljoonaa iranilaista he ovat valmiit uhraamaan -
kukistaakseen Israelin tai lännen. Ensiksikin näin ekstremistiseen, -
islamilaiseen, fanaattiseen hallintoon ei voi ikinä luottaa.
Toiseksi jo pelottelu Israelia, -
maltillisia arabimaita ja Eurooppaa kohtaan -
näin arvaamattoman hallinnon, kuten Iranin, ydinuhalla -
olisi täysin uusi tilanne. Sitä ei saa päästää syntymään.
Maailma tulee olemaan paljon vaarallisempi paikka, -
jos ajatollahit saavat käyttöönsä ydinpommin.
On olemassa myös toinen vaara.
Se antaa tietysti lisäpontta sille, mitä sanot.
Ydinkilvan vaara.
Jos Iran saa ydinaseen, myös saudit, Turkki ja Egypti haluavat sen.
Tahdon muistuttaa yhdestä poliittisista saavutuksistasi.
Johtaessasi knessetin ulkoasiain- ja puolustusvaliokuntaa -
julkaisit raportin, kun oli selvinnyt, -
että Libyalla oli hyvin aktiivinen ydinprojekti.
Britit, USA ja ehkä jotkut muutkin tiesivät siitä, Israel ei.
Se ravisteli tiedusteluyhteisöä täällä.
Onko vaarana, että joku naapurustossamme -
Iranin tehdessä, mitä se tekee, -
jokin maltillisena pidetty maa, sunnimaa, -
lähtee tälle tielle?
Ja Israel, samalla puolella, Amerikan vaikutuspiirissä, ei tee mitään.
Jos sallit, korjaan äskeistä hieman.
Libya oli vasta aloittelemassa ydinohjelman kehittämistä.
Sen sai selville Britannian salainen palvelu MI6.
Sitten siitä ilmoitettiin Israelille ja Yhdysvalloille.
Sitten Libya purki infrastruktuurinsa.
Israelin tiedusteluyhteisö ei ollut yllättynyt. Minä olin yllättynyt.
Kirjoitin komitean johtajana... - He yllättyivät raportistasi.
Niin. Minä olin yllättynyt.
Yhtäkkiä mieleeni tuli eri syistä muutaman tosiasian perusteella, -
että ei ainoastaan Iran ole kehittämässä ydinprojektia, -
vaan myös Syyria yrittää kehittää ydinpommia.
Kukaan ei ikävä kyllä huomannut sitä.
Emme me, USA, britit eikä kukaan muukaan.
Niinpä kirjoitin salaisen raportin Syyrian ydinuhasta, -
jota hyvin todennäköisesti oltiin jo kehittämässä, näin uskoin.
Aluksi puolustusvoimien tiedustelu kiisti raporttini: -
"Emme näe mitään ja olemme tilanteen tasalla."
Varoitimme monta kertaa pääministeri Sharonia -
ja tiedustelupäällikköä Mossadissa, -
jota johti Meir Dagan varajohtajanaan Tamir Pardo.
He päättivät ottaa varoitukseni todesta. 1,5 vuotta myöhemmin -
Deir ez-Zorista Pohjois-Syyriasta löytyi salainen ydinreaktori.
Israelin ilmavoimat tuhosi sen. Se oli ensimmäinen korjaus.
Toinen liittyy alkuperäiseen kysymykseesi.
Olet todellakin oikeassa.
Kirjoitin Washington Postiin vuonna 2014 tai 2015 vieraskynäartikkelin, -
jossa varoitin, että huono sopimus Iranin kanssa -
pikemminkin kiihdyttää ydinaseiden leviämistä kuin hillitsee sitä.
Nimittäin maat, kuten Persianlahden maat, arabimaat, -
Turkki, Egypti, Saudi-Arabia, kuten mainitsit, ja muut maat lähistöllä -
ymmärtävät, että Iran voi parkkeerata liian lähelle ydinaseita.
Silloin maat tuumivat: "Meidän täytyy tasapainottaa tilanne -
omalla ydinohjelmallamme."
Jos maailma antaa Iranin rikastaa uraania, -
se ei voi sanoa muille lähistön maille, -
ettei se anna niiden rikastaa uraania samoilla rajoituksilla.
Siitä seuraa alueellinen tasapainoilu, ei vain kahdenkeskisesti -
Israelin ja Iranin tai Irakin ja Iranin välillä -
vaan moninapaisesti ydinasevaltioiden verkossa.
En halua kommentoida meitä tässä suhteessa.
Mutta laajemmin Lähi-idässä, jos Iran saa ydinaseen -
ja jo nyt, kun se on liian lähellä ydinasevalmiutta, -
olen varma, että maat laativat jo nyt suunnitelmia, miten seurata Irania.
Siksi on äärimmäisen tärkeää, -
että maailma jatkossakin painostaa voimakkaasti Irania taloudellisesti -
ja uskottavalla sotilasuhalla, että jos Iran yrittää saada ydinaseen, -
maailma estää sen vaikka raa'alla voimalla.
Iranille on näytettävä, -
että jos se haluaa pelastaa taloutensa ja maansa, -
sen pitää paitsi pysäyttää ydinohjelmansa myös purkaa se.
Se on nimittäin ainoa keino -
parantaa alue -
ja vähentää jännitteitä, joita on nyt kaikkialla Lähi-idässä.
Kuten sanoin, Eurooppa tulee katumaan sitä, ei vain Israel.
Vuosia sitten julkaistiin asiakirjoja Johnsonin ja Nixonin hallintojen ajalta-
vuosilta 1968―1969. Ne paljastivat sopimuksia -
silloisen lähettiläs Rabinin ja apulaisvaltiosihteeri Warnken -
sekä pääministeri Golda Meirin ja presidentti Nixonin välillä -
Israelin ydinvaihtoehdosta tai -potentiaalista.
Israel suostui olemaan esittelemättä ja testaamatta mitään, mitä sillä voi olla.
Se on Israelin virallinen linja: Meillä ei ole niitä, -
mutta emme halua sanoa, ettei meillä ole mitään, jotta pelotevaikutus pysyy.
Onko tämä linja aikansa elänyt? Pitäisikö Israelin olla läpinäkyvämpi?
Ei kommentteja. Äskeinen oli sinun spekulointiasi ja historiantuntemustasi.
Sitä on kiinnostavaa kuunnella. Voin kertoa vain yhden asian.
Meillä on kristallinkirkas epämääräisyyden linja.
Emme ole muuttamassa sitä.
Mutta jos mennään taaksepäin, miten epämääräisyys on auttanut meitä?
Pelotevaikutus on tehonnut arabeihin. Saddam Husseinilla oli...
En aio kommentoida enkä analysoida sitä.
Minusta linja on aivan oikea. Se päätettiin 50―60 vuotta sitten.
Voin kommentoida vain, että meillä on kristallinkirkas epämääräisyyden linja.
Puhutaanpa vielä Välimerestä ja Israelin naapurimaasta Libanonista.
Israel ja Libanon ovat hiljattain aloittaneet neuvottelut merirajoista.
Ne liittyvät niin kutsuttuun Lohko 9:ään, -
jossa kiistelyn kohteena ovat energiavarat.
Mille tolalle neuvottelujen ensimmäinen kierros jäi?
Meidän ja Libanonin delegaatiot tapasivat kolme kertaa Naqourassa.
En totta puhuen ole kovin toiveikas.
Vuonna 2010, kymmenen vuotta sitten syntyi kiista pienestä alueesta.
Israel ja Libanon tallettivat merirajansa YK:n huostaan.
Tämä alue alkaa tietystä pisteestä.
Kun mennään 20―30 kilometriä eteenpäin, alue levenee.
Siellä leveys on keskimäärin 5―6 kilometriä.
Se on pieni, pitkulainen kolmio.
Kiista on kymmenen vuoden aikana aiheuttanut hieman haittaa Israelille -
ja paljon enemmän haittaa Libanonille.
Mehän jo saamme kaasua Leviatanin ja Tamarin kaasukentiltä Välimerellä.
Karish ja Tanin ovat rakenteilla.
Israelissa ilmansaasteet ovat vähentyneet 60 prosenttia -
sen ansiosta, että voimaloissa hiili ja diesel on korvattu maakaasulla.
Kuumentunut poliittinen keskustelu on puolestaan lisännyt saastutusta.
Voi olla niinkin, mutta voin kertoa, -
että olemme maailman maista kaikkein nopeimmin -
vähentäneet hiilen käyttöä ja lopettaneet sen -
ja korvanneet hiilen maakaasulla ja aurinkovoimalla. Maailman ykkönen.
Tällä prosessilla olemme vähentäneet jo 60 prosenttia -
20―25 sähkövoimalamme ilmansaastepäästöistä.
Miksemme sitten olisi anteliaita libanonilaisten suuntaan?
Rauhantila Libanonissa olisi meidänkin etumme.
Minäpä kerron, miten asiat ovat. Nautimme jo maakaasusta.
Olemme saaneet miljardeja dollareja tuloina.
BKT:mme kasvoi nopeasti, -
koska meidän ei tarvitse tuoda hiiltä, dieseliä tai polttoainetta.
Se on korvattu israelilaisella maakaasulla. Se nostaa bkt:tä.
Ja me myös jo viemme maakaasua arabimaihin.
Viemme energiaa Egyptiin ja Jordaniaan.
Vielä 15―20 vuotta sitten olisi ollut mahdoton ajatus, -
että Israel jonain päivänä vie energiaa arabinaapureihinsa.
Libanonilla ei ole toistaiseksi mitään.
Sanoimme: "Emme halua, että Libanon luhistuu.
Sen talous on syvässä kriisissä. Jos he ovat valmiit, haetaan ratkaisua.
Kiista on mitätön. Yritetään löytää sopu amerikkalaisten välityksellä."
Valitettavasti, kun aloimme keskustella, -
libanonilaisilla oli asiaan fantastinen lähestymistapa.
He eivät tuoneet pöytään -
kymmenen vuotta sitten YK:lle tallettamia rajojaan -
ja yrittäneet pienentää kiistaa ja ratkaista sitä.
He sanoivat: "Nyt haluamme lisää."
"Vaadimme enemmän kuin viimeksi." Se on naurettavaa.
Tämä on basaari, Lähi-itä. - Minä kerron, mitä tämä on.
Israel on sopinut merirajoistaan kaikkien naapurimaidensa kanssa.
Jordanian kanssa Punaisellamerellä.
Egyptin kanssa ei ole kiistoja yksinomaisista talousvyöhykkeistä.
Kummatkin myöntävät lupia molemmin puolin rajaa.
Olemme allekirjoittaneet sopimuksen Kyproksen kanssa.
Vain Libanonin tilanne on avoin.
Entä Libanon? Sillä ei ole sopimuksia minkään naapurinsa kanssa.
Se jätti viime hetkellä ratifioimatta sopimuksen Kyproksen kanssa.
Sillä on kiistat Syyrian ja Israelin kanssa.
Lähestymistapa on tuhoisa.
Yrittää vaatia koko pottia, mutta jää lopuksi tyhjin käsin.
Et ole sen suhteen toiveikas. - Olemme valmiit yrittämään.
Oletko yleisesti toiveikas Israelin turvallisuuden suhteen? 30 sekuntia.
Israel vahvistuu vahvistumistaan vuosi ja vuosikymmen toisensa jälkeen.
Rauhanpiiri on nyt kasvamassa -
pääministeri Netanjahun ponnistelujen ansiosta -
Emiraatteihin, Bahrainiin ja Sudaniin. Muut maat odottavat voivansa liittyä -
normalisointiprosessiin. Olemme luoneet Lähi-idän kaasufoorumin.
Meillä on hyvät suhteet naapureistamme osan kanssa.
Israelista on tullut merkittävä huipputeknologian, -
kasvuyritysten ja innovaatioiden mahti maailmassa.
Taloutemme on vahva tai oli ennen koronavirusta.
Uskon vahvasti, että se jatkuu vahvana koronan jälkeen.
Israelista on tullut hyvin vahva maa.
Se tunnustetaan Lähi-idässä.
Onneksi, toisin kuin aiemmin, valtaosa alueen maista -
haluaa nyt normalisoida suhteet ja tehdä yhteistyötä kanssamme, -
eikä torjua ja vastustaa meitä, -
ja tehdä yhteistyötä kanssamme Iranin uhkien jälkeenkin.
Energiaministeri tohtori Juval Steinitz. Plussaa kaasu, miinusta Gaza.
Kiitos! Toivottavasti saamme sinut toistekin Jerusalemin vartijoihin.
Suomennos: Marianne Tenetz