JERUSALEMIN VARTIJAT
Hei Jerusalemista! Tämä on "Jerusalemin vartijat".
Sarjassa tavataan israelilaisia avainhenkilöitä -
diplomatia-, sotilas- ja turvallisuusaloilta.
Tänään vieraana on entinen Mossad-johtaja Efraim Halevi.
Hän on toiminut myös Israelin Nato- ja EU-lähettiläänä Brysselissä.
Viimeksi keskustelimme Mossadista ja Efraimin kokemuksista -
liki 40-vuotisella uralla Israelin palveluksessa.
Tällä kerralla tahtoisimme luoda laajan katsauksen -
Israelin strategiseen, alueelliseen ja maailmanlaajuiseen karttaan -
Jerusalemin näkökulmasta ja miksei Tel Avivin, -
joka on lähempänä Mossadin päämajaa.
Hei, Efraim! - Hei.
Olemme nyt lähestymässä -
tämän vuosisadan toisen vuosikymmenen loppua.
Onko Israelin turvallisuustilanne nyt parempi kuin aiemmin?
Millaisia suuntauksia näet edessä?
Puhutaan pari sanaa siitä, mikä on muuttunut.
Kun Israel itsenäistyi, ympärillämme oli vihollisten piiri.
Nykyään meillä on kaksi rauhansopimusta, jotka solmittiin.
Israel on tavoitellut niitä monen monituista vuotta.
Mossadilla oli avainrooli kontakteissa, jotka muodostettiin, -
muodostettujen kontaktien menetelmissä -
ja lopullisessa rauhansopimuksen solmimisvaiheessa.
Niinpä etelä on turvattu, samoin itä, mutta pohjoinen ei.
Toiseksi Lähi-idässä -
on aivan uusi ryhmä toimijoita.
Ne ovat nyt tulossa etualalle. Ne halusivat pysyä taka-alalla pitkään.
Se on toiseksi lähin kehä Israelista katsottuna.
Niitä ovat Persianlahden maat -
ja muita maita, joilla yhteisenä piirteenä on muslimienemmistö.
Täytyy lisätä, että Ben-Gurionin aikana ja hieman sen jälkeen -
Ben-Gurion näki seuraavan kehän potentiaalisena mahdollisuutena -
Israelille saada puhkaistua sisin viholliskehä.
Pitää paikkansa. Siksi hän pyrkikin innokkaasti -
luomaan yhteyksiä Turkkiin, Iraniin -
ja samoin myös Afrikkaan.
Minun näkemykseni mukaan -
sillä ei ollut niin ratkaisevaa vaikutusta, -
että se olisi vastannut rauhansopimusta.
Mutta nyt kentälle on astunut uusia pelaajia.
Ne ovat onnistuneet kehittämään itseään ajan mittaan niin, -
että ne ovat nousseet kansainväliselle areenalle hyvin vahvoina pelaajina.
Puhun Persianlahden maista, kuten Saudi-Arabia.
Ne ovat paitsi öljyntuottajamaita -
myös isoja tekijöitä kansainvälisessä pankkitoiminnassa, -
taloudessa, maailmanmarkkinoilla, pörsseissä, -
jalkapalloseuroissa, kaikkialla, mitä vain mieleen tulee.
Se on suhteellisen uusi ilmiö.
Toiseksi on olemassa maita, -
joissa on erittäin pieni ja vaatimaton määrä varsinaisia kansalaisia.
Näistä joissakin, erityisesti Persianlahdella, -
on siirtotyöläisiä ja ulkomaalaisia enemmän kuin kansalaisia, -
jopa enemmän kuin suhteessa 2:1. Sekin on uusi suuntaus.
Kolmanneksi siellä on nyt erittäin eteviä ihmisiä.
Osa heistä on käynyt koulut lännessä.
He taitavat pelin säännöt kaikin puolin.
Heidän painoarvonsa on nyt kasvamassa.
He ovat toista ja kolmatta polvea Lähi-idän alkuperäisistä hallitsijoista.
Heidän isänsä ja isoisänsä perustivat Lähi-idän dynastiat, -
olivatpa ne oikeita dynastioita, kuten Saudi-Arabiassa tai Jordaniassa, -
tai Persianlahdella.
Millainen on strateginen maisema? Kylmää sotaa ei enää ole.
Ainakin Neuvostoliiton edustama uhka on poissa, -
vaikka Venäjä on tulossa takaisin toisissa muodoissa.
Irak kukistui Saddam Husseinin aikana, eikä se ole enää yhtä vahva, -
mutta Iran on.
Ja Yhdysvallat ainakin Trumpin hallinnon alaisuudessa -
haluaa vetäytyä takaisin linnakkeeseensa Amerikkaan.
Ehkäpä se haluaa jättää nämä maat oman onnensa nojaan.
Kenties se toimittaa niille aseita mutta vetää joukkonsa pois.
Miten se vaikuttaa näiden maiden laskelmiin?
Uskon, että äsken mainitsemani Lähi-idän maat ovat ymmärtämässä, -
että tilanne on tätä paljon monimutkaisempi.
Mielestäni ajatus siitä, että Trump on päättänyt lähteä Lähi-idästä, -
ei vastaa todellisuutta.
Ensinnäkin hän on esitellyt Israelin― palestiinalaisten rauhansuunnitelman.
Ainakin Israelin puolelta sitä on pidetty suunnitelmana, -
joka on keskustelemisen ja neuvottelemisen arvoinen -
palestiinalaisasiassa.
Se muuten pitää sisällään palestiinalaisvaltion.
Israelin vinkkelistä Yhdysvaltojen kannalla on toinenkin vaikutus.
Yhdysvallat toki tukee Israelia ja Jerusalemia Israelin pääkaupunkina.
Se tukee Golanin liittämistä ja muita vastaavia hankkeita.
Mutta suunnitelmassa on myös kohtia, -
jotka äkkiseltään eivät ole toivottavia Israelin kannalta.
Israelin nykyjohto yrittää vähätellä sellaisia kohtia, -
jotka eivät sitä miellytä.
Mielestäni he tekevät siinä karhunpalveluksen itselleen -
ja myös Israelin kansalle.
Israelin kansa ymmärtää, -
että Israelin johtajat ovat hyväksyneet ensinnäkin kahden valtion ratkaisun -
ja toiseksi sen tosiasian, -
että muutkin Lähi-idässä voivat saada käyttöönsä erittäin kehittyneitä aseita.
Israel ei välttämättä haluaisi sitä, -
mutta se ei loppukädessä pysty estämäänkään sitä.
Kuva on paljon monimutkaisempi.
Kun katsoo Persianlahden maita, niiden monipuolista kehittymistä -
ja jokaista hallitsijaa, esimerkiksi Qatar, josta emme ole puhuneet.
Sanon myöhemmin siitä jotain. - Sano vain.
Sitten on Yhdistyneet arabiemiirikunnat -
ja Saudi-Arabia.
Niissä kaikissa on eroavaisuuksia.
Ne eivät ole yhdestä muotista, jota voidaan leikata ja liimata, -
kun luonnehditaan Persianlahden maita.
Puhut omasta kokemuksesta. Olet tavannut joitain yli 20 vuoden ajan.
Matkustin Persianlahdelle ensikertaa vuonna 1975.
Tapasin Omanin silloisen nuoren hallitsijan.
Tapasimme Salalassa, joka oli pieni kaupunki -
Omanin ja silloisen Jemenin demok- raattisen kansantasavallan rajalla.
Tapasin hänet komentopaikallaan. Siitä alkoi mielenkiintoinen suhde.
En ollut hänelle ensimmäinen Israelista tai Mossadista.
Erehdyit luulemaan häntä jemeninjuutalaiseksi. - En.
Pidin häntä sellaisena kuin hän oli. Taitava ja rohkea nuori johtaja.
Ymmärsin, että meidän täytyy keskustella maiden kanssa -
paitsi sotilaallisesta ja strategisesta tuesta ja neuvosta -
myös maiden vakavista ongelmista, ja pohtia, voisimmeko auttaa.
Omanin suurimpia ongelmia oli silloin vesipula.
Persianlahdelta tihkui suolavettä Omanin pohjaveteen.
Se uhkasi Omanin kaivoja.
Ratkaisu siihen oli tietysti suolanpoisto.
Minä pystyin viemään tahtoni läpi -
ja sain tukea osastoni päälliköltä Nahum Admonilta.
Hänestä tuli myöhemmin Mossad-johtaja.
Seurasin häntä kahden perästä.
Lähetimme johtavan suolanpoisto- asiantuntijan Omaniin 1970-luvulla.
Se muutti Omanin tulevaisuuden, mitä veteen tulee.
Se tietysti vakautti maata paljon.
Kannattaa varmastikin mainita, -
että 1970-luvun alussa brittien omaksuttua toimintalinjan, -
että se vetäytyy Suezin itäpuolisilta alueilta.
Niin kutsutuista Sopimusvaltioista tuli Arabiemiirikunnat.
Bahrain itsenäistyi, samoin jotkin muut.
Se oli teille ikään kuin mahdollisuus olla mukana luomassa niitä -
ja auttaa niitä pääsemään jaloilleen.
Totta. Olin yksi mukana olleista. Oli toki monia muitakin.
Olin osaston varajohtaja, sitten myöhemmin johtaja.
Mielestäni pystyimme aistimaan hengen, mitä mahdollisesti tapahtuisi.
Emme pystyneet ennustamaan yksityiskohtaisesti, mitä tapahtuisi, -
mutta tiesimme, mihin suuntaan asiat menevät.
Tahdon korostaa, -
ettei kyse ole vain valtioista, joista on viime aikoina keskusteltu -
ja jotka ovat normalisoineet suhteet Israeliin. Ja se on normalisointi.
Meillä ei ole uutta rauhansopimusta niiden kanssa.
Emme ole vaihtaneet rauhaa rauhaan, kuten pääministerini sanoisi.
Se ei olisi ehdotonta.
Persianlahden maat ovat eksperttejä siinä, -
etteivät ne ikinä anna mitään ilmaiseksi.
Ja niinhän asioiden kuuluukin olla.
Mielestäni näemme paljon vivahteita.
Qatar pohjoisessa on maantieteellisesti lähellä Irania.
Qatarilla on suhteensa Iraniin ja Turkkiin, -
joka itse on pahanilmanlintu Lähi-idässä.
Ja meillä on suhteet Qatariin, - Ja Qatarilla Hamasiin Gazassa.
Eikä vain suhteet.
Tälläkin hetkellä Qatar lähettää joka kuukausi rahaa kansalle jaettavaksi.
Qatar varmistaa, että Hamasin johto pysyy vallassa Gazassa.
Ja koko ajan keskustellaan siitä, miten Israel neuvottelee -
ja on vuorovaikutuksessa Egyptin ja Qatarin välityksellä, -
jotta Gazan asiaan saataisiin nykyistä pysyvämpi ratkaisu.
Meillä on Qatar pohjoisessa, Arabiemiirikunnat etelässä.
Ja Yhdysvaltojen lisäksi on kaksi merkittävää suurvaltaa, -
paitsi Venäjä myös Kiina.
Niiden vaikutus Lähi-idässä kasvaa kasvamistaan.
Muistutan, että Kiinalla on nyt sotilastukikohta Djiboutissa.
Djibouti ei ole kaukana Lähi-idästä. Se on Punaisenmeren eteläkärjessä -
Afrikan itärannikolla.
Afrikan sarvessa. - Niin.
Nämä ovat tärkeitä kehityskulkuja tällä hetkellä.
Efraim Halevi, -
sinulla on laaja ja monipuolinen noin 65 vuoden kokemus.
Olet ollut opiskelijajohtaja.
Olet työskennellyt ministeriöissä -
sekä tietysti Mossadissa, ulkoasiainhallinnossa -
ja kansallisessa turvallisuusneuvostossa, -
jota johdit Ariel Sharonin kaudella.
Viimeksi kuluneena 17 vuotena sinua on aika ajoin kutsuttu -
tilannekatsauksiin. Oletan niin.
Mutta et saa ajankohtaista tiedustelutietoa päivittäin.
Menikö tämä luonnehdinta oikein?
Sanoisin, etten saa minkäänlaista tiedustelutietoa.
Olen sitä mieltä, -
että se on parasta nykyisen Mossad-johtajan kannalta.
Muistan, millaista se oli, kun itse johdin Mossadia.
Siinä tehtävässä on hyvä ymmärtää, että kun lähtee Mossadista, -
on taas vapaa kansalainen, -
kunhan varjelee Mossadin salaisuuksia.
Se pohjustaakin seuraavaa kysymystäni.
Markkinointialalla on sanonta: -
"Valistunut asiakas on paras asiakas."
Valistunut kansalainen Israelissa tai muualla maailmassa -
seuraa uutisia.
Hän voi olla käynyt kouluja. Itse kävit yliopiston.
Olet kirjoittanut artikkeleita -
ja toimittanut ulkosuhteisiin omistautunutta aikakauslehteä.
Mutta kun puhutaan tavallisesta kansalaisesta, -
joka seuraa uutisia, kuinka paljon häneltä jää pimentoon?
Kun olit sisäpiirissä ja sinulla oli pääsy kaikkeen salaiseen tietoon, -
Kuinka paljon enemmän sinä tiesit kuin tavallinen kansalainen?
Kun nyt katsomme uutisia, paljostako jäämme paitsi?
Uskoakseni hyvin paljosta.
Mielestäni kvalitatiivinen, strateginen tiedustelutieto -
kuuluukin vain tietylle piirille.
Mutta olen sitä mieltä, että tiedon- saajia pitää olla monta, ei vain yksi.
Meillä oli tiedusteluelinten komitea, jota vedin.
Se oli historiallisesti Mossad-päällikön tehtävä.
Sotilastiedustelupalvelun ja keskustiedustelupalvelun kanssa.
Niin. Keskustelimme ajankohtaisista aiheista.
Puheenjohtajana toimi aina Mossad.
En tiedä, miksi. Ehkä tiedän, mutta se ei ole tärkeää nyt.
Olen sitä mieltä, että sen ja suuren yleisön välillä pitääkin olla iso ero.
Mutta minusta on iso virhe -
toteuttaa salaisia operaatioita, tiedustelutoimia -
ja salaisia strategisia neuvotteluja -
kahden kesken ylimmällä tasolla -
ottamatta mukaan sellaisia, joiden kuuluisi olla mukana.
Tarkoitatko pääministeriä ja Mossad- johtajaa hänen alaisuudessaan?
Tarkoitan. Pitää olla kabinetti ja keskustelu.
Pitää listata plussat ja miinukset. Sitä on yhä vähemmän.
Niinpä voi herätä eräänä aamuna -
ja huomata, että on kaksi uutta sopimusta kahden maan kanssa.
Ja yksi mies sai sen aikaan, kuten hän sanoi.
Häneltä vei 26 päivää luoda kaksi rauhansopimusta, -
jotka eivät ole rauhansopimuksia.
Mutta meidän kirjoittamattoman perustuslakimme mukaan -
näistä asioista pitää keskustella kabinetissa ja parlamentissa.
Kun Egyptin kanssa päästiin sopimukseen, -
se tuotiin knessettiin parlamentti- keskusteluun ja äänestykseen.
Kun Jordanian kanssa päästiin sopuun rauhansopimuksesta, -
se tuotiin knessetiin äänestystä varten.
Ajatteletko pikemminkin vastuullisuutta vai viisautta?
Kumpaakin, luulisin.
Se on tilanne, jossa yhdellä henkilöllä on kaikki tieto ja valta -
ja hän myös delegoi itselleen auktoriteetin tehdä päätöksen, -
allekirjoittaa sopimuksen ja ohittaa demokraattisen koneiston.
En sano, että päätös sinänsä oli väärä.
Puhun menetelmästä.
Siksi sopimus ei ollut Israelin valtion kanssa. Israelin valtio ei ollut mukana.
Yksi ihminen oli mukana, pääministeri.
Järjestelmässämme pääministeri on latinaksi primus inter pares", -
"ensimmäinen vertaistensa joukossa".
Tämä näkökulma on katoamassa.
Se on erittäin merkityksellistä, -
ja jos ei nyt ärsyttävää, niin huolestuttavaa.
Israel on parlamentaarinen demokratia.
Se poikkeaa esimerkiksi Yhdysvaltojen demokratiasta.
Yhdysvalloissa on perustuslaki. Meillä ei ole kirjoitettua perustuslakia.
Emme voi sanoa: "perustuslain mukaan".
Perustuslaki on se, millaiseksi käytäntö muodostui.
Mutta jos haluaa kansan tuen olematta kuitenkaan täysin läpinäkyvä,
silloin täytyy kunnioittaa demokraattista prosessia.
Miten sinä sitten kuvailet, -
millainen on oikeanlainen suhde -
pääministerin johtaman poliittisen tason -
ja ammatillisen tason, tässä tapauksessa Mossad-johtajan, välillä?
Missä pisteessä johtajan täytyy erota omantunnon syistä sen sijaan, -
että hän toimeenpanisi käskyn, jota hän itse ei pidä oikeutettuna?
Kerron yhden jutun.
Meillä oli hyvin arkaluonteinen operaatio, -
jossa oli mukana paljon ihmisiä.
Operaatiossa ihmisiä meni vieraan maan alueelle, -
vieläpä syvälle.
Operaatio oli vaarallinen, jos jokin menisi pieleen.
Tällä alalla tärkeintä on, jos vain mahdollista, pelastussuunnitelma.
Aina se ei ole mahdollista.
Olemme toimineet myös ilman pelastussuunnitelmaa.
Eli kun punnitaan riskejä, ei mietitä poliittisia seurauksia, -
vaan kuoleman tai vangitsemisen uhkaa -
operaatiossa mukana oleville?
Ei vain vangitsemista vaan hengenlähtöä.
Muistan kerran, kun esittelin suunnitelmaa pääministeri Sharonille.
Kun esittelen suunnitelmaa, käyn läpi operaation.
Sitten nostan esiin pari heikkoa lenkkiä, -
joiden itse arvioin olevan mahdollisesti heikkoja lenkkejä.
Nostin esiin heikon lenkin. Se oli hyvin vakava.
Sanoin: "Tämä on heikko lenkki."
Ja kaikki pysähtyivät.
Pikakirjoittaja pysähtyi.
Muistan, että oli kesä.
Huoneessa humisi tuuli.
Kuului vain ilmastointilaitteen hurinaa.
Sitten pääministeri sanoi: "Kerrohan. Mitä minä sanon, jos näin käy?"
"Mitä minä sanon?"
Sanoin: "Yksinkertaista. Sanot, ettet tiennyt tästä mitään."
"Mossadin johtaja tietää kaiken. Hän kantaa vastuun."
Hän mietti hetken ja sanoi: "Hyvä on. Hyväksyn operaation, -
mutta en siitä syystä, jonka Mossad-johtaja esitteli."
Hän ei puhunut minulle vaan protokollalle.
Kuvio on sama kuin John F. Kennedyllä ja Allen Dullesilla -
Sikojenlahti-operaatiossa. Dulles otti syyn niskoilleen. - Niin.
Täytyy ymmärtää, että historiassa on hetkiä, -
jossa Mossad-johtaja otti syyn niskoilleen.
Se aiheuttaa joskus katkeruutta. Se on joskus tosi vaikea tilanne.
Joskus täytyy tehdä asioita pääministeriltä kysymättä.
Ei siksi, että vastustaisi häntä, -
vaan todellinen Mossad-johtaja ottaa tiettyjä riskejä omalletunnolleen.
Jotta pääministeri voi kiistää kaiken. - Niin, ja jotta voidaan varmistaa -
operaation eteneminen. Täytyy punnita kolme asiaa.
Uhka kansalle, operaation vaarallisuus -
ja sen arvo, mitä pyritään saavuttamaan.
Sitä arvoa verrataan tehtävän vaarallisuuteen -
ja siihen, millainen suhde johtajalla on esimerkiksi pääministeriin.
Aina ei mennä pääministerin puheille -
ja esitellä hänelle ongelmaa, niin kun minä tein, -
sillä tietää jo etukäteen, ettei häntä voi laittaa sellaiseen välikäteen.
Kolikon toinen puoli on se, -
minkä toit esiin jo Mossad-johtajana ja myöhemmin julkisuudessa.
Se on Mossadin ja Israelin velvollisuus niitä kohtaan, -
jotka palvelivat maata ja jäivät vangeiksi -
joko ystävällismielisissä maissa, joissa he toimivat, tai vihollisen maaperällä.
Kun astuin virkaan, eräs miehemme oli vankilassa Sveitsissä.
Hän oli ollut teknisessä operaatiossa siellä, ja operaatio oli mennyt pieleen.
Operaation johtaja pidätettiin ja tuomittiin vankilaan.
Yritimme saada hänet vankilasta. Vankila ei suostunut.
Meidän piti ottaa mukaan oikeusministeri.
Kävimme pitkät neuvottelut Sveitsin valtakunnansyyttäjän kanssa.
Hän oli tiukka nainen. Hän lupasi vapauttaa miehemme sillä ehdolla, -
että Israelin oikeusministeri allekirjoittaa sitoumuksen, -
että mies palaa Sveitsiin oikeudenkäyntiin.
Oikeusministeri oli ystäväni, Eljakim Rubinstein.
Hän toimi myöhemmin Israelin korkeimman oikeuden varajohtajana.
Hän sanoi: "Lähetän vankilaan edustajani."
"Mies antaa sitoumuksensa minulle."
Minä vastustin sitä. Olin ollut virassa 2―3 viikkoa.
Sanoin: "Minä vastustan. Olen vastuussa. Minä sitoudun."
"Etkö ymmärrä? Otat henkilön, jonka minä olen lähettänyt palvelemaan, -
ja teet hänestä tavallisen kansalaisen."
Hän sanoi: "Hyvä on. En sitten tee mitään." Annoin periksi.
Miehemme palasi.
Sitten tuli oikeudenkäynnin aika.
Teosta, joka ei rikkonut Israelin lakia. Ainoastaan Sveitsin.
Niin. Sanoin: "Menepä sinne." Sana siitä levisi.
Kaksi veteraania operaatio-osastolta laati kirjeen pääministerille.
He sanoivat: "Efraim Halevi lähettää Mossadissa palvelleen henkilön -
näkyvästi ja avoimesti tilanteeseen, -
jossa tämä voidaan tuomita vankeuteen. Tätä ei voi hyväksyä!"
Osasto, jolla mies oli palvellut, tuli hyvin levottomaksi.
Selitin heille asiaa yhden kokonaisen päivän. En kerro siitä tarkemmin.
Tiesin, että näin voi käydä ja asia voi vuotaa julkisuuteen.
Silti tiesin, että minun täytyi tehdä kaikkeni -
ja vain minä pystyin siihen, -
varmistaakseni, että kun tuomari antaa päätöksen, -
mies ei mene vankilaan.
Kiehtovia juttuja ja läksyjä, varjojen mies, Efraim Halevi.
Entinen Mossad-johtaja, kansallisen turvallisuusneuvoston johtaja -
sekä Nato- ja EU-lähettiläs, kiitos! - Kiitos.
Suomennos: Marianne Tenetz