EUROOPA STUUDIO
Euroopa olukorda analüüsides võib objektiivselt öelda,
et kontinendi tulevik on sünge. Sõda idaservas,
rekordiliselt kõrge inflatsioon, häired meresõiduvabaduses,
laialt levinud korruptsiooni uurimine ja ebaseadusliku rände tulv -
kõik need ohustavad otseselt Euroopa riike
ja seetõttu tuleb nendega kiiresti tegeleda.
Ometi olen veendunud, et lootuse, usu ja tõestatud ajalooliste kogemustega
jääb Euroopa vastuoludes püsima.
Tere õhtust! Olen Jonathan Hessen.
Eetris on Euroopa Stuudio 21. saade.
Euroopa kõige pakilisemaid väljakutseid ja võimalusi on arutamas
kindral Klaus Naumann, endine Bundeswehri kaitsejõudude ülem
ja NATO sõjalise komitee esimees.
Dr. Rafael Bardaji, endine Hispaania riikliku julgeoleku nõunik
ja praegu Worldwide Strategy'i tegevjuht,
ning Timo Soini, meie võõrustajariigi Soome endine välisminister
ja asepeaminister. - Tänan teid. Tore teid kõiki näha.
Ja tahaksin kohe alustada teiega, kindral.
Kui vaatame erinevaid Euroopa ees seisvaid väljakutseid,
siis üks asi, mis meenub, on rahva valik.
Lähitulevikus on ees mitmed valimised.
Mõned on juba selja taha jäänud.
Mida ootavad eurooplased Euroopa järgmiselt juhtkonnalt?
Ja kas on toimumas nihe?
Noh, ma pole päris kindel,
milline on nende valimiste tulemus Euroopas.
Valimised, mis meid kõiki mõjutavad,
on Euroopa Parlamendi valimised.
Ja ootan muutust parlamendi koosseisus.
Ma ei tea, millises suunas see läheb.
Eeldan, et Euroopa Parlamendi konservatiivne osa
jääb tõenäoliselt kõige tugevamaks.
Ja see tähendab, et kõik läheb hästi;
et Euroopa Komisjon, vähemalt juhtkond jääb enam-vähem samaks,
nagu ta on. Kas see on Euroopale hea või mitte,
jätan vaatajate otsustada. Aga Euroopas ei ole kõik sünge,
ja tahaksin mainida vähemalt ühte fakti,
ja see on maailma ajaloo edukaim liit.
NATO sai aprillis 75-aastaseks ja see on märkimisväärne edu.
Ta sai julgeoleku, stabiilsuse ja demokraatia tagajaks.
Loodan, et see jätkub ka edaspidi.
Võin lisada, et Putini provotseerimata
ja ebaseadusliku agressiooni tõttu Ukrainas
sai NATO tugevamaks kui iial varem.
Nüüd on meil liikmeteks Soome ja Rootsi
ja see on geostrateegiline eelis, mis ületab Moskva ootused.
Absoluutselt, üheskoos tugevam.
Dr. Baradaji, seda öeldes kuuleme erinevatelt luurejuhtidelt,
viimati Belgias, aga ka tipp-parlamendiliikmetelt,
sealhulgas Euroopa Parlamendi spiikrilt, kes rõhutavad seda,
mis on juba ammu teada -
Hiina, Venemaa ja eriti Iraani Islamivabariik
tegelevad desinformatsioonikampaaniaga,
millega püütakse kallutada Euroopas toimuvaid erinevaid valimisi
nende kasuks. Mida saab teha,
et nende väljakutsetega võidelda
ja kas keegi tugevdab seda ka seestpoolt?
Muidugi arvan, et see on nii,
kuid lubage mul hetkeks olla odav filosoof.
Arvan, et pärast Teist Maailmasõda
määratles Euroopa end põhimõtteliselt turuna.
Liberaalsed jõud, konservatiivsed liberaalid Euroopa mõistes
nägid indiviide põhimõtteliselt tarbijatena.
Progressi defineeriti kui võimet kulutada raha ja masstarbimist.
Sellel teel jäeti kõrvale identiteet, rahvas, hinged, piirid,
ja ka meie võime mõista teisi, kes mõtlevad teistsuguse loogikaga.
Ja see on see, mis minu arvates praegu toimub.
Kindral mainis Putinit.
Kaks aastat pärast sissetungi Ukrainasse,
ei mõista me ikka veel, miks Putin seda tegi.
Ja ilma seda mõistmata on väga raske olukorda lahendada.
Ja see juhtub ka kõigi teiste elementidega, mida te mainite.
Arvan, et muudame elu endale palju keerulisemaks,
sest me ei pööra viimasel ajal tähelepanu teiste loogikale,
Hiinale, Venemaale või Iraanile.
Neil pole mitte teistsugune agenda, nagu seda tavaliselt määratletakse,
vaid teistsugune strateegiline kultuur.
Seda mõistmata pole me sobilikud edasiminekuks
oma huvidele õigete lahenduste leidmisel.
Tõesti. Väga huvitav. Härra Soini?
Arvan, et eelseisvatel valimistel on paljude meelest tähtsad
muidugi Euroopa küsimused -
turg, tööhõive ja inflatsioon,
euro valuutaga seotud asjad jms.
Aga lisaks sellele, mida Rafael just ütles,
on laual ka nn uued päevakorrapunktid,
eriti piirid. Arvame, et Euroopa on piirideta;
et saab vabalt tulla ja minna - kapital, inimesed, teenused ja kõik muu.
Piirid on tagasi. Ja nii on tagasi ka rahvusliku identiteedi teema.
Ja isegi kui see 'woke' on väga veider ja naeruväärne,
näitab see ka seda, et kõike ei saa läbi suruda.
Tekib mingis mõttes konservatiivsete väärtuste tagasilöök.
Ja siis muidugi, nagu Klaus ütles, tuleb võitlus hegemoonia eest.
Ja suur probleem on see, et kuigi suure tõenäosusega
on konservatiivid ja sotsialistid kaks suurimat,
aga nn äärmusparempoolsed, kes pole väga äärmuslikud,
vähemalt mitte kõik erakonnad, saavad väga tõenäoliselt suure võidu.
Ja toon vaid ühe näite - Itaalia.
Ma arvan, et "Itaalia vendadel", mis on Giorgia Meloni partei,
on praegu viis või kuus kohta või midagi sellist.
Nad saavad 30, mis on kaks korda rohkem
kui saab Euroopa Parlamendis terve Soome.
Näeme ja oleme tunnistajaks ka sellisele nähtusele.
Arvan, kui tohin kommenteerida, et paremäärmuslaste, kellele viitate,
olemus sõltub sellest, kus istuda.
Muidugi. - Lõppkokkuvõttes nn. vasakpoolsed,
keda varem peeti tavalisteks vasakpoolseteks,
või radikaalseteks vasakpoolseteks, on tulnud rohkem tsentrisse
ja on legaliseeritumad ja normaliseeritumad.
Seetõttu on mõningane konflikt kõigi leeride määratlustes.
Jah, ja nagu ütlesid, on see ka poliitiline tempel otsaees,
kui sind äärmuslaseks nimetatakse.
On siiski inimesi mõlemal serval ja mõlemas äärmuses
ja peame olema väga tähelepanelikud igaühe puhul,
et mida iga lausutud sõna tegelikult tähendab
ja mida see esile toob, et seda vastavalt vaidlustada.
Aga kindral Naumann, tahaksin puudutada filosoofilist aspekti,
mille dr Baradaji lisas, et Euroopa vajab hinge.
Euroopa Stuudio esimeses saates rääkisime vajadusest
tegeleda taas Euroopa rahvusriikidega sellest vaatenurgast,
et Lääne tsivilisatsioon on endiselt legitiimne raamistik,
milles kõik kontinendi rahvad saavad tegutseda
ning määratleda norme ja väärtusi ja tuua esile reaalsust,
kus iga inimene pole ainult number või kaup,
vaid et juhid toovad taas kord pigem esile perekonna
kui Lääne tsivilisatsiooni eesliini,
et luua usku ja arusaamist põhiprintsiipidest,
mis on andnud kogu mandrile nii rikkaliku ajaloo?
Noh, usun, et Rafaelil on täiesti õigus.
Iga eurooplase identiteet on tema rahvas.
Ja rahvusriiki ei saa kõrvaldada.
Võib-olla vaatan seda küsimust endise sõduri vaatenurgast.
Arvan, et ma ei oleks kunagi suutnud öelda sõdureile,
kes olid minu alluvuses,
et peate võitlema Euroopa eest. Sain neile öelda:
peate võitlema oma riigi eest.
Peate olema valmis surema oma perekonna kaitseks.
Ja see ongi asja tuum. Aga Euroopa on liiga kaugel.
Ja sel põhjusel arvan,
et vana hea kindral de Gaulle ei pannudki täiesti mööda,
kui ta rääkis isamaade Euroopast.
Ja arvan, et peaksime seda meeles pidama.
See on kokkuvõte isamaadest koos kõigi nende tugevustega,
kõigi nende nõrkustega, eripäradega,
mida saab kokku tuua.
Ja siis saame rääkida, et mitmekesisus võib olla tugevus,
kuid peame kaitsma mitmekesisust.
Muidugi. Iga rahvas Jumala all.
Kui vaatame seda eriti holistlikust vaatenurgast,
siis miks seda ajaloolist tõde nii suurel määral vaidlustatakse?
Ja kas välismaised püüdlused kuidagi jagada ja valitseda, nii-öelda,
on tegelik reaalsus, mida Lääne valitsused ei tunnista?
Noh, arvan, lubage mul veidi pinnapealselt öelda, et sajandeid
määratles Euroopa kultuuri püha kolmainsus -
Jumal, isa- või emamaa ja perekond.
Need kolm institutsiooni on viimase sajandi jooksul kahtluse alla seatud,
alates valgustusajastust kuni psühhoanalüüsini.
Nii et meil pole enam piiri, mis maad määratleks.
Jumal tapeti ja perekond on lahustunud millekski muuks.
Nii et oleme kaotamas oma ajaloolist raamistikku.
Aga kuna turg kerkis esile uue jumalana,
siis paljud jõud, sh konservatiivid tsentris,
võtsid turu määravaks institutsiooniks.
Aga see pole enam nii. Arvan, nagu Klaus ja Timo ütlesid,
et rahva hing ja süda on ikka veel rahvaste juures.
Ja see on taas esile kerkimas.
Kas meil on aega identiteedid tagasi vallutada? Ma ei ole kindel.
Illegaalne sisseränne on üle ujutamas paljusid Euroopa pealinnu ja riike
ning lagundab veelgi enam ühiskondi, kus elame. Aga see ongi väljakutse.
Jah. Mis on meid ühendavad tegurid? See on väga oluline.
Kas majandus on piisav? See on vajalik, kuid mitte piisav.
Mis võiks siis olla piisav? Mingid voorused, mingi koostöö,
mingid normid ja nn riik
peaks juhinduma seadustest jms.
Peaksime olema seaduse ees võrdsed ja kõik muu.
Aga arvan, et see ütleb ka, ja kui vaatame Euroopa institutsioone,
et Europarlament on nagu minestrone supp.
See sisaldab kõike kõikjalt. Ja Euroopa komisjon
on hunnik bürokraate, keda keegi pole valinud ega hääletanud.
Ja siis on riikide valitsused, mis esindavad riike ja nende kodanikke.
Ja võib-olla on Ministrite Nõukogu
seal kõige demokraatlikum organ.
Aga need kaks teist organit - parlament ja komisjon,
on föderaalsed struktuurid.
Ja Ministrite nõukogu on riiklik struktuur.
Ja arvan, et nende vahel käib mingi köievedu.
Lubage mul tegelikult küsida, sest demokraatia toimib niivõrd,
kuivõrd selles elavad inimesed tegelikult tahavad, et see toimiks.
Aga arvan, et demokraatia on põhimõtteliselt taandunud valimistele
ja arvan, et sellest ei piisa.
Rääkisid sissejuhatuses laialt levinud korruptsioonist.
Probleem on, et demokraatia ilma vastutuseta ei ole demokraatia.
Õige. Räägime praegu näiteks "Katargate'ist".
Või Marokogate'ist. - Mis iganes Gate'ist.
aga käimas on mitu uurimist.
Kolm politseiuurijat
on juba sattunud välismaiste mõrvakatsete sihtmärgiks.
Juhtiv prokurör või peauurija
mürgitati mõrvakatse käigus.
167 isikut on uuritud seoses korruptsiooniga,
mis on seotud maksusoodustuste saamisega
välismaistelt üksustelt Euroopa tähelepanu kõrvalejuhtimiseks.
Kuidas saavad Euroopa rahvad, inimesed nende riikide sees,
tegelikult usaldada valitsusi,
et nende huvide eest kantakse ette nähtud hoolt? Kindral?
Noh, kui asi on nii, nagu seda kujutasite,
siis inimesed ei usalda valitsust.
Ja see on nähtus, mida näeme nii ühes kui teises riigis,
eriti kui on koalitsioonivalitsused,
mis on niikuinii olemuselt nõrgad;
kus on üsna tihti tendents,
et saba liputab koera, mitte vastupidi.
Arvan, et ainus viis sellega toime tulla
on absoluutne ja täielik läbipaistvus
ning ranged meetmed kurjategijate suhtes.
Kui neid ei karistata, sõltumata sellest, kus nad on,
kaotavad inimesed usalduse ja ei usalda enam.
Ja lõpuks langeb ohvriks demokraatia.
Ja sel põhjusel arvan, et peame tegema, mida saame,
et kõik, kes tegutsevad ebaseaduslikult, toodaks kohtu alla.
Dr. Bardaji, kas saate meile veidi optimismi anda?
Ma ei tahaks sellega saate lõpuni oodata.
Arvan, järgides Klausi sõnu, et elame usaldamatuse ajastul.
Keegi ei usalda enam institutsioone nii nagu viimastel aastakümnetel.
Isegi jalgpallimeeskondi ei usaldata. Nad on korrumpeerunud ja kõik.
Samas on valitsustele ja institutsioonidele kasulik,
et elame ka hävitamise ajastul, kus iga skandaal
vaibub järgmine päev uue sündmuse ja skandaaliga ning kipume unustama.
Toon ühe näite - 7. oktoobri rünnak Iisraeli kodanike vastu.
See on nüüd, kuus kuud hiljem, peaaegu unustatud, eks ole?
Asjad on pidevas muutumises
ja ei suudeta keskenduda millelegi konkreetsele.
See on valitsuste eelis, isegi kui neil pole enam rahva endist usaldust.
Hea ja positiivne on see, et asjad liiguvad.
Esimest korda on Euroopas tõusuteel erakonnad,
mis on tsivilisatsioonilised, identiteedile orienteeritud.
On reaktsioon woke-mentaliteedile, kuid see on pikaajaline võitlus.
Järgmise paari kuu või paari aastaga ei muutu midagi.
See peab olema järjepidev
ja on vaja palju energiat, et olukorda ümber suunata.
Härra Soini, kui vaatan siin Soomet,
siis ilmselt on olukord palju parem kui mujal Euroopas,
kui räägime kõigist tahkudest. Ometi, vaadates läände, näete Rootsit.
Näete, mis toimub näiteks Malmös, kus politsei kardab sekkuda,
ja viimase ramadaani, Eid al-Fitri ja teiste pühade ajal toimunud sündmusi.
Nägite massiliselt, tuhandeid ja tuhandeid moslemeid,
kes täitsid terveid väljakuid, et oma usku harrastada,
kuid samal ajal tuleb see kohalike kogukondade arvelt,
kes ei tunne end oma riigis enam turvaliselt.
Paar kuud tagasi vist teatati,
et Rootsi on täna maailmas kõige enam pommitatud riik rahuajal.
Ma poleks osanud midagi sellist 10-20 aastat tagasi ettegi kujutada.
Arvan, et Rafael tabas märki,
et mõnedes nn Põhjamaade heaoluriikides,
välja arvatud ehk Soomes, on Jumal tapetud.
Kui vaadata näiteks Rootsit, siis see on vaevu olemas.
See oli justkui sotsiaaldemokraatia sammas,
et igaühel peaks olema soe jook ja kena mütsike,
ning kõik muudkui arutavad midagi.
Ja kui siis keegi tuleb välismaalt,
siis arvasime, et meil on nii hea sotsiaalhoolekandesüsteem,
kus kõik saavad koolihariduse, ja kohanduvad meie eluviisiga.
Aga seda ei juhtu. Seda ei juhtunud.
Nad tulevad ja kohandavad keskkonna oma eluga.
Aja jooksul, kui inimeste hulk kasvab, tuleb löök.
Ja see ongi juhtunud. Ning arvan ja ka kardan,
et aja jooksul, kui sisseränne ei ole,
kuidas nüüd öelda, proportsioonis, võib see juhtuda.
Kõik teavad, et kui keegi tuleb Filipiinidelt vanurite eest hoolitsema,
pole see probleem.
Aga kui noored mehed põgenevad oma kodumaalt,
mida nad peaksid kaitsma, siis nad ei tule siia tööle,
vaid lihtsalt muudel põhjustel, pole see tervislik.
Näiteks praegu, kui pagulased tulevad Ukrainast,
on need peamiselt naised ja lapsed.
Lähis-Idast tulevad peamiselt noored mehed. Pole lapsi ega naisi.
Armeeteenistusvanuses. - Jah, tõesti. Kindral Naumann,
ilmselgelt on Saksamaal neid miljoneid,
kuid veel pole liiga hilja, erinevalt Suurbritanniast või Prantsusmaast,
kus need riigid on põhimõtteliselt täis,
selles mõttes, et ma ei tunne enam ära teatud Pariisi linnaosasid,
mis pole enam prantsuse linnaosad. Kas see on Euroopa tulevik?
Ma lihtsalt ei tea. Tean, et meil on probleem sellega,
mida nimetame immigrantide integreerimiseks.
See pole meil kuigi hästi õnnestunud.
Elasime palju aastaid illusioonis,
et kui lihtsalt laseme kõigil teha, mida nad tahavad,
ilma liigsete piiranguteta,
hinnates individuaalset vabadust kui ülimat väärtust,
et siis on kõik korras. Õppisime, et see ei ole tõsi ja et see oli viga.
Nüüd peame leidma viisi, kuidas seda paremini teha.
Oleme selles protsessis. Me ei tea veel õiget lahendust.
Aga teame, et on mõned põhiväärtused,
millest me loodetavasti ei loobu.
Ja et üks väärtus, mis minu arvates on kõige keskmes,
on see, et iga indiviidi õigus püüelda oma õnne poole
peaks olema kaitstud seaduste jõuga.
See on meie demokraatliku elu tuum.
Seejuures tahaksin puudutada midagi, millest vestlesime nädala alguses
või eelmisel nädalal, kui Rishi Sunak teatas,
et laevad blokeeritakse
ja illegaalsete immigrantide saatmine Aafrikasse
pole enam takistuseks.
Tundub, et liiga kaua on samad seadused,
mis jõustati selleks, et kaitsta tsiviilelanikke ja eelkõige kodanikke,
pööratud kodanike vastu, et kaitsta ebaseaduslikku käitumist,
mis neid riike endid ohustab.
Jah. On üks probleem. Ja kuigi mulle ei meeldi tihti Leninit tsiteerida,
siis lubage seda korra teha. Ta ütles kunagi,
et teatud hetkel muutub kvantiteet kvaliteediks.
Arvan, et see on saavutatud Euroopa riikide moslemirahvastikuga.
Ühiskondlikud tõendid näitavad,
et kui teie riigis on moslemeid rohkem kui 12% elanikkonnast,
muutuvad nad tõeliseks probleemiks.
Nii et kõik peaministrid võivad öelda,
et saadame kõik kurjategijad maalt välja.
Aga kui paljudest me räägime?
Kas teil on juriidilised ja rahalised vahendid,
et neid tagasi saata, kui nad lihtsalt hävitavad oma passi,
ja te ei tea, kust nad tulevad?
Kas on seaduslik kokkulepe nende koduriikidega Aafrikas
või kust iganes nad on?
See pole nii lihtne, kui tavaliselt lubatakse,
kuid seda tuleb teha.
Teame kindlalt, et Maroko tühjendab oma vanglaid
ja saadab kurjategijad
mingi deklareerimata "amnestiaga" Euroopasse.
See, mis meile tuleb, pole parim tööjõud meie pensionide päästmiseks.
Vastupidi. Nii et arvan, et peame mõistma, kes tulevad,
sest kui avad oma kodu uksed, ei taha sa kutsuda kedagi,
kes vägistab su tütred, tapab su naise või peksab sind ennast.
Peate mõistma, kes teie riiki tuleb. Ja seda ei ole tehtud
ja seda tuleb teha sisuliselt kiiresti, sest vastasel juhul ootab meid hukk.
Igaühel on kohustus kaitsta oma riiki ja oma peret, nagu kindral mainis.
Selle eest peaks igaüks olema valmis võitlema.
Aga räägime ka hübriidrändest.
Venemaa ja Soome vaheline piir on siiani suletud.
Kas saate väikese ülevaate teha? - Jah.
See on nüüd juba kuid kinni olnud.
Ja see on pikk piir, 1340 kilomeetrit.
Soome piir Nõukogude... vabandust, Venemaaga,
mis oli kunagi Nõukogude Liit,
on poolteist korda pikem kui kõigi NATO riikide oma kokku.
Nii et see on tohutu ja seal on pool tosinat piiriületuspunkti.
Ja nüüd on need kinni pitseeritud.
Kuid on olnud talv, on olnud külm, on olnud palju lund.
Aga see hübriidoperatsioon on selles,
et Venemaa annab neile inimestele meie piiridele vaba pääsu.
Kui meil on normaalne süsteem, kus mõlemal pool piiri on puhvertsoon
ja neid ei lasta puhvertsooni, siis probleemi pole.
Aga kui nad läbi lastakse ja nad tulevad siia ja paluvad asüüli,
siis rahvusvaheliste seaduste tõttu
peaksite paberid ja inimese vastu võtma,
et uurida tema juhtumit individuaalselt.
Ja see on teatud mõttes tööstus.
Amnesty International, rahvusvaheline organisatsioon ütles,
et isegi kirikud ja kõik teised peaksid seda tegema.
Ja hübriid on ka see,
et sekunditega jõuab interneti ja telefonide kaudu kohale sõnum,
kui mõnes kontrollpunktis järjekord lüheneb.
See võib juhtuda väga kiiresti.
Ja teisel pool on organiseeritud salakaubavedajad.
Nii ongi juhtunud ja seetõttu ongi piir nüüd suletud.
Aga ma ei julge isegi mõelda, mis juhtuks,
kui nad organiseeriksid inimesi nii,
et nad läheksid kontrollpunktide vahelt,
kus on mõnisada kilomeetrit metsa.
Kust leida jõud, et kõigiga tegeleda?
Loodan, et selleks on tehnoloogia. - Jah, loodetavasti.
Aga kindral Nauman, hübriidrännet on viimaseil aastail relvana kasutatud.
Noh, mitte ainult viimastel aastatel, palju aastaid,
aga nüüd näeme eriliselt, kuidas seda kasutati algselt Poola vastu,
ja nüüd ka Soome ja teiste riikide vastu.
Kuidas saab NATO alliansina töötada,
et kaitsta oma liitlasi sellise ohu eest ajal,
mil peamine vastane, nimelt Venemaa, antud juhul,
seda ikka ja jälle kasutab?
Noh, abi algab mõistmisest,
et hübriidränne on hübriidsõja vahend,
mille suhtes NATOs pole veel konsensust,
niipalju kui mina väljastpoolt näen.
Peame seda mõistma.
Peame mõistma, et hübriidrännet võib kasutada ka selleks,
et tuua riiki destabiliseerivaid elemente,
mis siis võivad teatud signaali korral ohustada riiklikku julgeolekut.
Ja peame leidma võimalusi ja vahendeid sellega tegelemiseks.
See on uus mõõde. Ja näeme praegu,
kui tohin tuua näite, mis pole kuidagi seotud rändega.
Kui toome näiteks huttide tegevuse Punase mere ääres,
mis on kahtlemata kohalik tegevus, kuid omab globaalset mõõdet,
kuna see ohustab meie majandust ja heaolu.
Nii et peame läbi mõtlema kõik need hübriidsõja elemendid,
sealhulgas sotsiaalmeedia ja meedia rolli,
mis samuti aitavad destabiliseerida meie riike,
kujutades nende vaeste migrantide kannatusi viisil,
millel pole palju pistmist tasakaalustatud aruandlusega.
Seega peame kogu selle mõõtme läbi mõtlema.
Ja oleme selles alles alguses
ning sellel on nii palju tagajärgi
ja avanevaid uksi,
et meil läheb aega, et jõuda ühiste järeldusteni,
mida aktsepteerivad 32 vaba rahvast.
Noh, need miljardid ja miljardid eurod, mida valatakse Euroopasse
ning Ameerika Ühendriikidesse ja Kanadasse,
totalitaarsete režiimide poolt avalikkuse desinformeerimiseks,
seadusandjate desinformeerimiseks, et parandada oma positsioone,
on kohutav ja seda tuleks parandada.
Ja loodan, et praegu vaatavad juhid arvestavad sellega.
Aga dr Bardaji, tahaksin kaasata ka seose Iraaniga.
Venelased avaldavad survet Ukrainas ja teevad teatavaid edusamme.
Loodetavasti toob äsja Kongressi ja Senati poolt heaks kiidetud
välisabipaketi täiendus lõpuks vajaliku nihke.
Sellegipoolest pole see ainult Vene-Ukraina lahing,
vaid pigem Venemaa, Hiina, Iraani Islamivabariigi,
Põhja-Korea ja teiste telg,
mis tegutseb üheskoos Lääne, sealhulgas Euroopa,
Ameerika Ühendriikide, ja Iisraeli vastu
ning näeme, et see laieneb ja muutub aja jooksul üha tõsisemaks.
Kusjuures Punasel merel on muidugi tõsised tagajärjed
ka Euroopa kaubandusele, mis sõltub paljuski merendusest.
Mida saate meile selle kohta öelda?
On selge telg - Moskva, Damaskus, Iraan
ja Jeemen, Kaug-Ida ja ka Peking.
Aga NATOs ei suutnud me neid punkte ühendada.
Ainult meie vaenlased ühendavad meie vastu õigeid punkte.
Käsitleme maailma endiselt mitmel moel erinevate areenidena.
Meil on Ukraina ja Kesk-Euroopa, meil on Lähis-Ida ja Kaug-Ida,
kus puudub igasugune ühendus strateegilises lähenemises.
Tegeleme iga areeniga eraldi ja see on minu arvates viga.
Arvan, et nad on tõesti jõud ühendanud,
et destabiliseerida meie liberaalset korda,
et üheskoos oma agendat edendada.
Ja meie ei ole. Oleme jagatud. Me ei näe sama maailma ühiselt.
Aga seda öelnud, arvan ma, et oleme oma halvimad vaenlased.
Rääkisime äsja immigratsioonist.
See oli Putin, kes alustas hübriidsõda, kasutades inimesi,
aga see oli Angela Merkel, kes avas mitte ainult Saksamaa piirid,
vaid kogu EL-i piirid.
Mäletan, kuna manisite sotsiaalmeediat ja woke-meelsust,
et 2015. aastal oli ühes Hispaania suures täiesti woke-ajalehes pilt
ridade mustanahaliste inimestega pealkirja all "Pagulased Süüriast".
Ütlesin: Heldeke, ma ei teadnudki, et Süürias on nii palju mustanahalisi.
Neid ei huvita. Kui kellegi avasüli vastu võtad, on kõik korras.
Ja kolmandaks, nagu Timo ütles, see on suur tööstusharu,
kus MTÜ-d saavad raha, et inimesi liigutada.
See juhtub ka Katari, Maroko, Alžeeria jt lobitööga Euroopa institutsioonides.
Nii et peame olema palju ettevaatlikumad selle suhtes,
kuidas oma institutsioonidesse raha saame, et inimesed vastutaksid,
sest vastasel juhul jätkub see laua all ja midagi ei muutu.
Jah. Arvan, et Rafaelil on õigus,
et me ei ole suutnud punkte nii-öelda ühte joonde ajada.
Aga Ameerika Kongress ja Esindajatekoda tegid lõpuks õigesti.
Ja ma ei usu, et see on juhus, et nad kiitsid väga kiiresti heaks
Ukraina, Iisraeli ja Taiwani paketid,
sest see oli selge häirekell.
Aga miks Euroopa USAga ei ühine? - See on muidugi...
Ega eralda samasugust summat igaühele neist liitlastest?
Peaksime seda tõesti tegema. Ja see on meie nõrkus.
Euroopa institutsioonid on teinud mingi töö,
aga üksikud riigid...
Ja kui vaatame näiteks Viktor Orbánit ja Figot, siis nad ütlevad,
et me ei pea Ukrainat üldse toetama.
Aga kui tõeliselt vaatame ja mõistame strateegilisi viise,
siis on kõik need kriisid omavahel seotud.
Ja otsus läks lõpuks läbi,
sest keegi Ameerika Esindajatekojas
sai varase avalöögi.
Mis muutis häälestust? Nad mõistsid, et taustal on Hiina,
ja nad teadsid luureinfo põhjal,
et kui see kokku variseb,
pole see ainult Ukraina.
Esimene oleks Ukraina, aga lööklaine leviks ka Lähis-Itta
ja Taiwani. See on minu arvamus.
Absoluutselt. Veel enam.
Nende eelnõude kohta, mille USA vastu võttis
ja president Biden seaduseks allkirjastas, ei mõisteta,
et enamik neist on tegelikult Ameerika relvavarude täiendamiseks,
et tugevdada Ameerika kohalolekut teatud piirkondades,
kus see on ammendunud, kuna tähelepanu on olnud mujal.
Nii et toimub palju sellist tegevust.
Jah. Arvan, et läheneme valdkonnale, millega tuleb kiiresti tegeleda.
Peame mõistma kaasaegse strateegia tähendust.
See pole enam kohalike või regionaalsete sündmuste jälgimine.
Enamikul piirkondlikel sündmustel
on meie omavahel seotud maailmas globaalne mõõde. Seda ei mõisteta.
Teiseks, julgen öelda, et võime olla globaalses konfliktis juba aastaid
ja pole üldse märganud, et see kestab juba aastaid.
Kolmas maailmasõda on käes. - Kolmas punkt.
Oleme harjunud tegutsema reaktiivselt.
Kas see on hübriidoperatsioonide ajal veel piisavalt hea,
on väga küsitav.
Võime olla sunnitud
kasutama ennetavalt ka sõjalisi vahendeid.
Nad ütlevad alati, et sõjaline valik on ultima ratio,
mis tõlgiti alati valesti,
sest ultima tähendab ladina keeles 'ülimat', mitte 'viimast'.
Peame seda mõistma. Järgmine punkt on see,
et meie valitsused, välja arvatud Ameerika Ühendriigid,
on harjunud tegelema korraga ühe kriisiga.
Täna näeme korraga mitut kriisi,
mis erinevais paigus esile kerkivad, kuid võivad omavahel seotud olla.
Nad võivad järgida mingit peaplaani, mida me ei tea, aga peame mõistma.
See kaasaegse kriisijuhtimise
ja kaasaegse rahvusvahelise julgeolekupoliitika keerukus
paneb revideerima paljusid asju,
sealhulgas, kui tohin puudutada üht püha lehma,
NATO püha põhimõtet tegutseda ühehäälselt.
Kas kriisis saab tegutseda 32 riigi ühehäälset otsust taotledes?
NATO põhikiri ei nõua seda. - Seda ei nõuta lepingus.
Ainus, mida leping nõuab, on ühehäälne otsus liikmelisuse kohta.
Aga kõik muu on avatud.
Peame kõik need küsimused läbi mõtlema.
Ja kõiki neid mainitud küsimusi,
nimetavad Timo sarnased poliitikud kindlasti pühaks lehmaks.
Aga peame mõned neist tapma.
Jah. Dr. Bardaji. - Arvan, et Klaus käis välja hea mõtte,
kuid lubage see ümber sõnastada.
Alates Francis Fukuyama kuulsast artiklist "Ajaloo lõpp" arvasime,
et oleme vabad igasugusest jõu kasutamisest.
Muutsime oma sõjaväebaase golfilaagriteks ja muud sellist.
Siis toimus Iraagi sissetung Kuveiti.
Öeldakse, et oleme pärast ajaloo lõppu ikka veel eelajaloos.
Aga viimastel aastatel oleme õppinud, et tegelikult minnakse ajaloost mööda
ja isikud nagu Putin ja Xi ja teised on ajaloojärgses ajajärgus.
Nii et nad on meist palju arenenumad
ja mõistavad palju paremini reaalsust
ja kuidas manipuleerida sündmusi oma huvides. Meie arvame siiani,
et oleme inglid mingis maises paradiisis, aga me pole seda.
Ja Klausi küsimus oli minu arvates väga huvitav,
kuna oleme viimasel ajal Iisraeli arutanud.
Kas toetuda igavesti passiivsele kaitsele
või peame sündmusi ennetama,
võttes taas kasutusele ennetava sõjapidamise või rünnakud?
Arvan, et peame kõik lauale panema ja olema vabad kõike arutama,
sest kui me seda ei tee, jääme kinni valesse strateegiasse ja lähenemisse
sündmustele, mis tekivad praegu teistsuguses maailmas.
Hr Soini, kas oleme vabad seda kõike arutama?
Kardan, et mitte, kuid oleme lähenemas piirile selles mõttes,
et probleemid on nii suured ja omavahel seotud,
et peame mingil moel kardina eest tõmbama.
Sest ühiskondades,
mis on arenenud ja õitsema löönud,
on väga raske mõista, et nende poisid võivad sõjas surma saada.
Ja on ka suured erinevused riigi võimekuse,
ja ka, kuidas nüüd öelda, tahte vahel
neid sõjalisel teel kaitsta. Ja olen väga mures,
et kui tõesti keegi meid ründab, kas suudame vastu võidelda?
Iisrael on erand.
Seal on alati olnud arusaam,
et on meeste ja naiste ajateenistus.
Ja neid on rünnatud isegi hoolimata sellest, et nad on valmis olnud.
Aga mis oleks juhtunud, kui nad oleks ainult laulnud:
"We are the children, we are the world" ja Kumbaya?
Nad oleks hävitatud. Ja arvan, et peame vähemalt mõtlema
ja tõstatama küsimusi,
kas see võib juhtuda Euroopas?
Oleme kaua arvanud, et ei. Aga mis praegu Ukrainas toimub?
Eurooplastel on lihtne öelda, et võitleme viimase ukrainlaseni.
Aga saab pärast seda? Peaksime olema ausad.
Nii Suurbritannia kui ka Austraalia kaitsejuhid ütlesid,
et ukrainlaste ohverdamine ostab Läänele aega.
Kas kasutame seda aega mõistlikult?
Arvan, et põhimõtteliselt on tal õigus.
Ukraina võitleb minu seisukohast Euroopa vabaduse eest.
Ja seetõttu peaksime tegema kõik, et neid aidata ja toetada.
See pole nii kõigis Euroopa riikides. Võiksime teha palju, palju rohkem
Ja loodan, et mõistame. Ja teine õppetund,
mida peaksime õppima ukrainlaste julgest ja vaprast tegevusest, on see,
et saame hakkama väljakutsega nagu Venemaa + Hiina + Iraan,
kui mäletame,
mida president Truman ütles 1949. a NATO asutamistseremoonial.
Väga lihtsalt tõlgituna: "Kui me kõik seisame koos;
kui mõistame, et rünnak ühe vastu meist on rünnak meie kõigi vastu.
Kui mõistame, et see põhimõte on säilitanud meile rahu,
vabaduse ja jõukuse 75 aastat,
ja kui me sellest järeldame, et peame jätkama.
Ja kui keegi peaks kunagi julgema tungida meie territooriumidele,
peaks ta teadma, et vastus on meie kõigi ühine vastus.
Ja ma ei näe kedagi,
kes julgeks ühinenud läänemaailmale väljakutse esitada.
Dr. Bardaji. Pean ütlema, et vaatamata kõigile jõupingutustele,
mida ameeriklased ja eurooplased on Ukraina toetuseks teinud,
meenutaksin esmast reaktsiooni,
kui Putin käivitas 2022. a veebruaris esimese invasioonilaine Kiievi suunas.
Ameeriklased saatsid lennuki, et Zelenskõi ja ta perekond välja viia.
Ja Zelenskõi ütles: Ma ei vaja taksot, vaid tankitõrjerelvi.
Jumal tänatud, et seda trendi muutsime.
Aga instinkt oli: Kui see läbi on, päästame, mis võimalik ja põgeneme.
Võtame raha ja jookseme põhimõtteliselt. See on mentaliteet.
See mentaliteet tuleb vaidlustada. Sest kui seda ei tehta,
pole asi ainult lõhes Euroopa liitlaste, vaid ka poliitilise eliidi vahel.
Vabariiklased ja ameeriklased
pole samad mis kesk- või vasakpoolsed demokraadid.
Kui president Trump tagasi valitakse, tuleb Ukraina suhtes teine poliitika
kui Bideni valitsuse oma. Nii et arvan, et on veel palju lahkarvamusi,
mis võivad ohustada seda, mida Ukraina aitamisel saavutanud oleme.
Aga olen täiesti veendunud, et praeguses etapis
peame veel agressiivsemalt võitlema Putini liidu vastu,
mis seostub NSVL-i, mitte Venemaaga.
Arvan, et kristluse allakäik Euroopas
on kaasa toonud kristluse olemuse mõistmise languse
ja see on Jeesus Kristus kui ohver. Ja seetõttu, kui ei mõisteta ohvrit,
vajadust ohverdada oma vabaduse, oma perekonna eest,
siis kaotatakse silmist kõige tähtsama koostisosa,
mis on lõpuks unustatud paljudes Lääne pealinnades,
sealhulgas paljude juhtide seas, kes kontrollivad ja juhivad maailma.
Ja seetõttu ei suutnud nad mõista,
et Ukraina oli valmis oma tuleviku nimel ohvreid tooma.
Ja seetõttu ka Euroopa tuleviku nimel. Ja tuletiseks on ka ohver,
mida toob Iisrael enda, aga ka Lääne jaoks.
Ja seda tuleb mõista. - Jah, arvan, et sul on õigus,
sest Ukrainas toimunu oli ka religioosne.
Kui Venemaa ründas Ukraina kirikut,
ütlesid nad, et ei hakka kuuluma Moskva kiriku alla,
vaid võitlevad, ja saavad iseseisvaks,
Kristusele toetuvaks kogukonnaks Ukrainas.
"Me pole vallutajate kirik jne."
Ja arvan, et see on Euroopa riikides juba pikka aega kestnud.
Oli väljend, et poliitika ei tohiks kirikusse siseneda,
aga kirik on poliitikasse sisenenud. - Aga mida on vaja selleks teha?
Arvan, et kirikujuhid, preestrid ja piiskopid
peaksid olema piiskopid ja preestrid, kes kuulutavad evangeeliumi,
mitte kohanduma poliitikute teedega.
Ja see on juhtunud kogu maailmas, kogu läänemaailmas.
Kas olete kuulnud mõnda kauast piiskoppi
kord oma elu jooksul sõna 'patt' mainimas?
Mis on patt? Patt on Jumala tahte vastane tegu.
Nad ei räägi sellest. Nad räägivad kliimamuutusest,
naabri vastu kena olemisest, kellegi oma parvele võtmisest jms.
Aga on väike probleem,
kui Vene Õigeusu Kiriku pea annab välja paberi, kus ta ütleb,
et patt on seista vastu vene rahva tahtele laieneda
ja suurendada vene rahvast 600 miljonini,
mis on ambitsioonikas eesmärk,
kui vaatate 144 miljonit, kellest 51% on moslemid.
Aga igal juhul...
Jah, aga Kirill on... - Puudutasid ühte teemat,
mis on meie arutelude tuum.
Kas ta on ikka kirikujuht või on ta luureagentuuri juht?
Ta oli luureametnik ja nüüd on ta kirikujuht.
Ma ei tea, kas see on okei.
Üks asi, mis minu arvates on Ukraina edu põhiküsimus,
on see, et kirik võitleb Ukrainas inimestega kõrvuti.
Arvan, et me puudutame siin ühte väga olulist teemat,
mida sa mainisid, Jonathan, et Lähis-Ida olukord
puudutab ka meie julgeolekut. Ja arvan, et selles on mingi tõde.
Kui vaatame tagasi, siis Iisraeli riik loodi
kõigi aegade ülima inimsusevastase kuriteo järel.
Ja idee oli anda kõigile juudi usku olevatele inimestele piirkond,
kus nad saaksid end turvaliselt tunda. See oli Iisraeli identiteet.
Ja selle identiteedi all kujunes demokraatia,
mis on ainus selles maailmajaos.
Kui lubame sel demokraatial ohtu sattuda või hävineda,
hakkame hävitama iseennast.
Ja sel põhjusel on see seotud Euroopa julgeolekuga.
Ja peame seda mõistma kui osa ülemaailmsest konfliktist, kus asume,
mille üks osa on Ukraina, teine osa on Lähis-Ida
ja ka Iraan on osa sellest.
Arvan, et isegi Taiwan ja Vaikne ookean.
Arvan, et oleme viimastel päevadel näinud midagi kujuteldavat.
Iraan ründab otse Iisraeli. Iisrael teeb vasturünnaku otse Iraani vastu
ja Kolmandat maailmasõda ei puhkenudki.
Arvan, et Lääs peab olema teadlik, et oleme sõdinud käsilaste kaudu,
milles me teisi kritiseerime. Oleme olnud Taiwanis Hiina vastu,
Iisraelis Iraani vastu ja Ukrainas Venemaa vastu.
On aeg leppida reaalsusega ja öelda, et okei, nad võitlevad meie sõda.
Kuidas saame aidata või veelgi otsesemalt sekkuda?
Sest Kolmas maailmasõda on mõiste lihtsalt hirmu tekitamiseks.
Võime selle väga hästi ära hoida, kui oleme piisavalt tugevad ja võidame.
- Kolmas maailmasõda pole minu arvates vältimatu.
Meil on veel piisavalt aega meetmeteks, et saavutada reaalsus,
mis muudab võrrandit vabade ühiskondade ja kogu Lääne kasuks.
Läheneme saate lõpule.
Tahaksin anda kõigile võimaluse rääkida edasistest väljavaadetest,
enne meie järgmist saadet kuu aja pärast.
Kindral Naumann, alustame teist. Millele peaksime keskenduma?
Ja millised on peamised väljakutsed, mida me täna veel ei puudutanud?
Noh, arvan, et peaksime väljendama oma ootust,
et eelseisev NATO tippkohtumine
peaks tegelema globaalse julgeolekuga.
See tähendab, et saame hoida USA osalust Euroopas ainult siis,
kui oleme valmis olema ka nende poolel;
kui Ameerika Ühendriikidel tekivad väljakutsed, näiteks Hiinaga.
Ja millist sõnumit võime oodata
eelseisvalt NATO tippkohtumiselt Washingtonis?
Loodan, et saame sõnumi,
et NATO eduretsept on sama kehtiv kui 1949. aastal.
Kui seisame ühiselt, kõik ühe eest ja üks kõigi eest,
siis saame hakkama kõigi väljakutsetega
ning suudame tagada õitsengu, julgeoleku ja heaolu.
Dr. Bardaji? - Arvan, et peame üle saama oma hirmudest
ja täielikult loobuma sellest vanast mentaliteedist,
et parem surnud kui võitlejad, eks?
Peame mõistma sõjapidamist nii nagu see täna on.
See pole sõjamäng. See ei ole "ameerika mäed".
Vajame strateegilist sügavust
ja andma aega sõjaväelastele eesmärkide saavutamiseks.
See toimub Ukrainas ja ka Iisraelis. Peame neid dünaamikaid mõistma.
Meil on poliitiline eliit, kes pole isiklikult sõjapidamist tunda saanud.
Tänu Jumalale. Aga see ei tähenda, et nad mõistavad toimuvat. Vastupidi.
Arvan, et peame pöörama palju rohkem tähelepanu
vägivaldsetele sündmustele, sest need tekivad maailmas.
See toob mind Iraani juurde, kes ründas mõne päeva eest Iisraeli
ja nüüd ilmselt kiirendab tuumarelva sõjalist programmi.
Ja peame sellele väljakutsele vastu astuma igal võimalikul viisil.
IAEA direktor Rafael Grossi just eelmise nädala alguses ütles,
et Iraan pole tuumarelvast mitme kuu kaugusel,
vaid pigem mitme nädala kaugusel. Mida sellest oodata võime?
Kas Läänes hakkab tekkima teatav arusaam
Iraani Islamivabariigist lähtuva ohu kohta?
Ja mitte ainult selle kohta, et hullumeelne totalitaarne režiim
omab massihävitusrelvi sellises mahus,
vaid pigem selle kohta, millist mõju avaldab see teistele riikidele?
Saksamaa, Lõuna-Korea, Jaapan - kas neist saavad ka tuumariigid?
Arvan, et nägime Iraani oma parimas vormis,
kui ta paari nädala eest Iisraeli vastu 300 raketti välja lasi.
Sarnast võib oodata ka tulevikus.
Tuumavihmavarju kaitse all oleks neile palju raskem reageerida.
Kui nad laseksid välja tuumarelva, oleks see seni tuntud ajaloo lõpp.
Nii et arvan, et on aeg mõista, et võime avaldada majanduslikku survet,
palju arukamaid sanktsioone ja sõjalist survet,
et takistada Iraanil tuumariigiks saada.
Ja kõik võimalused peaksid olema laual.
Ja ajatollad peavad mõistma, et kui nad jätkavad tuumarelva taotlemist,
karistatakse neid karmilt, kuni nad meelt muudavad.
Arvan, et peame Läänes mõistma, et nõrkus ei ole sobiv valuuta.
See võib meile väga valus olla,
sest oleme julgustanud läbirääkimisprogramme
ja igasugust multinatsionaalset reeglipõhist maailma ja kõike muud,
mis on nagu mantra. See on väga nutikas mantra,
aga kui teised ei mängi reeglite järgi, on tugevus ainus viis saada austust.
Ja sarnaselt Klausiga arvan, et NATO kohtumine on väga oluline.
Nüüd kui Soome ja Rootsi on samuti NATO liikmed,
oleme silmitsi NATO nn sõjalis-tehniliste tagajärgedega,
sest Venemaa on pannud Iskanderi raketid otse meie piiri äärde.
Me ei tohiks sellest ehmuda.
Vale reaktsioon oleks käed eemal hoida.
Nüüd peame seisma kindlalt. Nad on seal, aga meil on jõudu.
Meil on ühtne Lääs kõikjal suures mastaabis.
Ja see peaks olema meie strateegia.
See hõlmab Iisraeli, Ukrainat, Taiwani,
NATO põhjapoolseid osi, kõike.
Ja me peame olema poliitiliselt piisavalt julged,
et seda valjusti välja öelda.
Arvan, et lääneriikide inimesed mõistaksid,
kui seda neile selgelt ja ausalt serveeriksime.
Kui tohin ka midagi arutellu lisada, siis arvan, et üks tähtsamaid asju,
mida tuleb mõista või vähemalt ajaloost mõista,
on see, et impeeriumid varisevad kokku seespidiselt.
Ja täna määratletakse USAd 21. sajandi Roomana,
aga ma pole kindel, kumb, kas Ameerika Ühendriigid või Euroopa,
on selles kontekstis Bütsants.
Ja seetõttu üks asi, mida juhid peavad tegema, on kuulata rahvast,
ja tõeline ärkamine on vajalik,
et taaselustada Euroopas arusaam ohvrite toomisest.
Ja selleks on veel palju vaja ära teha,
palju välitööd, et tuua esile erinevad väljakutsed,
nendega võidelda ja neile vastu astuda.
Tänaseks on meil aeg otsas.
Tänan kindral Naumanni, dr Bardaji'd ja ka hr Soinit.
Tänan ka kõiki kodudes!
Kuni järgmise Euroopa Stuudio saateni siit Helsingist - head õhtut!
Tõlge: Monika Jaaguri