MINNE MENET, EUROOPPA?
Vuonna 1864 Abraham Lincoln kirjoitti sotaministeri Edwin Stantonille: -
"Huomisen velvollisuuksia ei voi välttää pakenemalla niitä tänään."
Ajat, ongelmat ja ratkaisukeinot ovat nyt erilaiset, -
mutta sanat ovat yhä ajankohtaiset.
Venäjän hyökkäyssota vastoin kansainvälistä lakia ja järjestystä -
jatkuu vailla merkkiä ratkaisusta tai läpimurrosta.
Euroopalla on taas edessä talvi vaillinaisesti energiaomavaraisena.
Puolassa, Luxemburgissa, Sveitsissä, Alankomaissa, -
Espanjassa ja Ukrainassa järjestetään vaalit vielä tänä vuonna.
Vaalit tarjoavat mahdollisuuden muutokseen -
lukuisten globaalien ja Euroopan sisäisten haasteiden edessä.
Iltaa! Olen Jonathan Hessen. Tämä on "Minne menet, Eurooppa", osa 19.
Mukana analysoimassa Euroopan tilaa ovat -
professori Jacek Czaputowicz, Puolan entinen ulkoministeri.
Professori Miro Kovač, Kroatian entinen ulkoministeri.
Kansanedustaja Sigmundur Davíð Gunnlaugsson, -
Islannin entinen pääministeri ja nykyinen keskustapuolueen johtaja.
Sven Sakkov, Viron Suomen-suurlähettiläs -
ja entinen puolustusministeriön alivaltiosihteeri.
Ja Timo Soini, Suomen entinen ulkoministeri ja varapääministeri.
Hyvää iltaa! - Iltaa.
Aloitetaan teistä, professori Czaputowicz.
Mikä ovat mielestänne tärkein tai haastavin asia, -
jota vastaan Eurooppa tällä hetkellä painii?
Olemme tällä hetkellä sellaisessa kohdassa, -
jossa käyvät kilpailua tai taistelua kaksi maailmankatsomusta, -
demokraattinen ja autoritaarinen.
Sota Ukrainassa on tavallaan näiden kahden maailmankuvan sijaissotaa.
Tässä ratkaistaan tulevaisuuden järjestys.
Lännen demokratioiden haasteena on pysyä yhtenäisenä, -
tukea Ukrainaa, löytää ratkaisu sekä säilyttää arvomme, -
vapaat markkinat, demokratia ja vapaus tulevaisuudessa.
Se siis todellakin on erittäin tärkeä asia.
Haaste on mielestäni ylläpitää tukea Ukrainalle.
Ensi vuonna pidettäneen Naton huippukokous Washingtonissa.
Siihen mennessä voi tulla ratkaisuja, mutta pitää varautua siihen, -
että sota jatkuu talven yli.
Euroopan unionilla ja Euroopalla on kolme isoa ongelmaa.
Ensinnäkin inflaatio. Monessa maassa on taantuma. Ei vain Saksassa.
Myös Alankomaissa, Puolassa ja muissa maissa.
Lisäksi on maahanmuuttokysymys.
Suuri ongelma. Miten suojella Eurooppaa?
Entäpä identiteettimme? Miten näemme Euroopan tulevaisuuden?
Ja kolmantena tietenkin puolustus.
Pystymmekö yhdistämään puolustus- joukot Naton kanssa ja Naton sisällä?
Pystymmekö puolustamaan Euroopan maanosaa tehokkaasti?
Varmistammeko vakauden ja rauhan täällä?
Ranska lähettää mitä luultavimmin joukkoja Romaniaan.
Ne, jotka ovat lähdössä Nigeristä, -
Ranska lähettää Liettuaan, 4 000 sotilasta.
Jotain on siis tekeillä.
Strategisesti puhuen Euroopan pitää herätä, -
uudistua. Mutta ensin johtajien pitää ymmärtää sen tarve.
Kuten jo mainittiin, tilanne Ukrainassa, sota Ukrainassa, -
on hyvin pakottava ja huolettava asia meille kaikille.
Samaten yleisesti puolustus Euroopassa.
Mutta isossa kuvassa eniten minua huolettaa -
lännen sivilisaation rappio ja mahdollinen tuho, -
samaten se, miten se vaikuttaa kykyymme vaikuttaa asioihin, -
kuten Ukrainan sotaan, ja kaikkiin muihin haasteisiin, -
joita tulee tulevina vuosina ja vuosikymmeninä.
Tähän liittyen pelkään myös, että poliitikoista pitkälti -
tätä joukkoa lukuun ottamatta on tulossa hyödyttömiä.
He ovat luovuttaneet vallan järjestelmälle -
joko omissa maissaan tai kansainvälisesti.
Niinpä äänestäjät eivät saa haluamaansa.
Alkaa olla sama, mitä puoluetta äänestää.
Vallanpitäjät pysyvät samoina.
Se tarkoittaa, että demokratia Euroopassa heikkenee.
Sen tulisi huolestuttaa meitä kaikkia.
Elämme kiintoisia mutta myös huolestuttavia aikoja.
Niin. Lähettiläs Sakkov.
Ehkäpä aloitan sillä, mitä Henry Kissinger joskus kirjoitti.
Minulla ei lue sitä nyt tässä, mutta sitaatti meni jotenkin näin.
Silloin kun maat haluavat hinnalla millä hyvänsä säilyttää rauhan, -
joka määritellään sodan puuttumisena, -
kansainvälinen järjestelmä on häikäilemättömimmän armoilla.
Se tietenkin johtaa meidät siihen tosiasiaan, -
että menossa on kansanmurhan piirteet täyttävä hyökkäyssota -
tällä hetkellä Euroopassa Venäjän toimeenpanemana.
Pidemmän päälle huolenaiheena on se, -
että ellei Venäjää kukisteta -
tai jos Venäjä voi etenkin sisäisesti sanoa, -
että se jossain määrin voitti, -
se rohkaisee muita, joilla on mielessään hyökkäys.
Ikävä kyllä se todennäköisesti johtaisi meidät -
samanlaiseen syöksykierteeseen kuin 1930-luvulla.
Olen huolissani siitä, mitä Ukrainassa tapahtuu, -
sillä siinä ratkeaa demokratian tulevaisuus siinä mielessä, -
että pääseekö niskan päälle autoritaarinen malli, -
joka käyttää väkivallan uhkaa ja väkivaltaa, vaiko demokraattinen malli.
Myös demokratiassa on haasteita, sillä jos tulos on sama, -
äänestipä mitä puoluetta tahansa, ihmiset lakkaavat äänestämästä.
Se on todella suuri ongelma. Uskon, että se tullaan näkemään -
seuraavissa Euroopan parlamentin vaaleissa.
Arvelen, että tulee isoja muutoksia, -
sillä osallistumisaste tulee olemaan 25―35 prosenttia.
Ratkaisevaksi muodostuu se, ketkä äänestävät.
Toinen iso asia talouden sekasorto.
Energian hinta, ruoan hinta, asumisen hinta, -
lämmityksen hinta ja korot yhdistettynä.
Kun ihmisten taloudellinen toimeentulo heikkenee, -
nuoret alkavat pohtia, pystyvätkö he perustamaan perheen.
Silloin syntyvyys laskee, ja se on tosi vaarallista.
Aloitetaanpa yhdestä vaikuttavasta tekijästä, johtajuusvajeesta.
Jotkut johtajat toki yrittävät viedä tiettyjä poliittisia toimia eteenpäin -
Euroopan instituutioissa -
tai yleisesti kansallisvaltioissa.
Silti on olemassa kyvyttömyyttä, -
kuten Sigmundur Davíð Gunnlaugsson aiemmin sanoi.
Instituutioihin ei luoteta, -
sillä ne näyttävät aina palaavan samoihin perussääntöihin, -
jotka eivät ole välttämättä sitä, mitä ihmiset haluavat.
Viittaako se ainakin EU:n tasolla siihen, -
että kansallisvaltioilta on jollain lailla viety kyky -
tuottaa käytännön ratkaisuja ihmisille, -
jotka eivät välttämättä halua kaikki samaa?
Esimerkiksi Puolalla, Alankomailla, Espanjalla ja Italialla -
on kullakin omanlaisensa ongelmat.
Minusta julkisilla toimilla pitää olla kansan hyväksyntä.
Sen antaa yhteiskunta.
Kun katsotaan Euroopan unionia, -
silloin demokratiat kansallisvaltioissa -
ovat avainasemassa toiminnan oikeutuksessa.
Siksi Puola vastustaa Euroopan unionin kehittymistä liittovaltioksi -
ja keskushallinnon vallan lisäämistä, koska ne eivät edusta kansaa.
Suuntaus on sellainen, -
että jos jossain maassa vaalit voittaa oikeistopuolue, -
tuo maa yritetään jättää sivuun.
Näin on käynyt esimerkiksi Puolalle ja Italialle.
Kysymys on siis tämä.
Millainen muoto Euroopan unionin tulisi hyväksyä ja ottaa?
Keskustelu on edelleen käynnissä, ja perusteluja tulee puolesta ja vastaan.
Totta. Euroopan unionin johtajilla ei ole oikeutta esittää -
toimia ja toimenpiteitä, sillä he eivät ole demokraattisesti valittuja.
Valta siis täytyy jättää kansallisvaltioille. Se on Puolan kanta.
Kenties vuosien päästä tai 30―40 vuoden päästä -
mielemme eurooppalaisina muuttuu.
Mutta tällä hetkellä emme saa mennä liian nopeasti -
liittovaltion suuntaan.
Jatketaan samasta aiheesta.
Kroatia on ollut kommunismin ikeen alla, -
niin kuin kaikki Varsovan liiton maat.
Kolme on edustettuina paneelissammekin.
Kun tilanne nyt on, mikä se on, -
onko realistista vaatia uudistusta Euroopan instituutioon?
Euroopan täytyy uudistua. Olen sitä mieltä. Tarkoitan unionia.
Kyse on siitä, onko meillä riittävästi valtaa siihen.
Sen sijaan, että pohdittaisiin, miten tehokkuutta ja realismia saisi lisää, -
esimerkiksi puolustus- ja maahanmuuttoasioissa, -
nyt puhutaan laajenemisesta, -
vaikka ei ole minkäänlaista suunnitelmaa, miten se toteutetaan.
Ei siis ole näkyä -
monilla johtavassa asemassa olevilla EU-jäsenmaissa, ikävä kyllä.
Näemme, että oikeutus on ongelma myös maailmalla.
Ranska vetäytyy Afrikasta, -
Malista, Burkina Fasosta ja nyt Nigeristä.
Vielä muutama vuosi sitten Macronilla oli suuria suunnitelmia, -
ja nyt hänen pitää vetäytyä Afrikasta.
Hänen piti kutsua suurlähettiläs pois Nigeristä vastoin tahtoaan.
Asiat ovat todella muuttumassa.
Ja kuten Islannin pääministeri tässä sanoi, -
äänestäjät kokevat hyvin usein olevansa voimattomia.
He käyvät äänestämässä, mutta he ovat jälkeenpäin hyvin tyytymättömiä.
Niinhän on käymässä Saksassa hallituskoalitiolle.
Monet ovat tyytymättömiä vihreisiin ja sosiaalidemokraatteihin, -
jotka nyt kohtaavat todellisuuden.
Vihreät halusi kaataa EU:n maahanmuuttouudistuksen.
Scholz ärähti ja pakotti vihreät ruotuun.
He eivät ole realistisia.
EU:hun pitää palautua realismi.
Tarvitaan toimia, jotka ovat tärkeitä maanosalle, äänestäjille -
ja kansalaisille jäsenmaissamme. Nyt ne ovat epärealistisia.
Ikävä kyllä vallanpitäjiltä, ei kaikilta mutta monilta, puuttuu yleistieto.
He eivät osaa olla vallassa ja hoitaa maan asioita. Tämä on mielipiteeni.
Islanti ei ole ollut pitkään aikaan unionien vallan alla.
Totta kai aiemmin Tanskan ja sitä ennen Norjan kuningaskuntien.
Tässä suhteessa islantilaiset ovat vankasti -
Euroopan unioniin liittymistä vastaan.
Islantilaisista noin 67 % -
vastustaa EU:hun liittymistä.
Syynä on pelko joutua maksumieheksi EU:ssa.
Samahan hiersi brittejä.
Mutta kun tarkastelee haasteita, joissa Islanti painii, -
istuvaan hallitukseen ei kuitenkaan olla tyytyväisiä.
Ei niin.
Islanti itse asiassa haki Euroopan unionin jäsenyyttä.
Siitä on nyt kymmenisen vuotta.
Talouskriisin jälkeen valtaan nousi vasemmistohallitus.
Se haki ensitöikseen EU:n jäsenyyttä, -
ja meille sanottiin, että ainoa ulospääsy on EU:hun liittyminen.
Sitten me nousimme valtaan, -
päätin oikeiston kanssa vetää hakemuksen pois.
Siitä asti poliittinen eliitti on vihannut minua, -
koska en halunnut osallistua tähän suureen hankkeeseen.
Mutta tämä suuri hanke alkaa näyttää minusta aika pelottavalta, -
ja se heikentää Eurooppaa.
Mikä oikeastaan on Euroopan unionin ja Itävalta―Unkarin ero, -
kun sitä miettii?
Ja tämä tulee sen lisäksi, mitä sanoin aiemmin siitä, -
että länsimaiden päättäväisyys heikkenee.
On pakko sanoa, että länsi-Euroopan maat ovat möhlineet monessa asiassa.
Jälleen kerran täytyy etsiä Keski- ja Itä-Euroopasta pelastajaa.
Tarvitaan Jan Chodkiewicziä ratsastamaan -
puolalais- ja liettualaisritariensa kanssa -
pelastamaan Eurooppa itseltään tällä kerralla.
Meillä on siis monia huolia.
Parasta, mitä voimme tehdä yksittäisissä maissa, -
on vaikuttaa politiikkaan siellä -
ja toivoa, että keski- ja itäeurooppalaiset pelastavat meidät.
Westfalenin rauhasta vuonna 1648 on tultu pitkä matka.
Suurlähettiläs Sakkov, kun tarkastellaan Viron roolia tässä, -
näyttää siltä, että myös Viron asema on haastava.
Ymmärrämme, ettette lähettiläänä voi sanoa kaikkea, mutta yrittäkää toki.
Miten tyytyväinen Puolan yhteiskunta todella on -
maan nykyiseen johtoon ottaen huomioon sen seikan, -
että katsomme nykyistä parlamenttia ja näemme nämä ongelmat?
Monet parlamentin jäsenet Tallinnassa ovat itse sanoneet minulle, -
että nykyinen tilanne huolettaa heitä.
Tuossa on kaksi eri kysymystä. Yksi on se, mistä tässä on jo puhuttu.
Se liittyy Euroopan unionin tilaan.
Taidan olla muita paljon toiveikkaampi, mutta en olekaan poliitikko.
Syyt ovat seuraavat.
Ensinnäkin demokratiavajeen osalta -
kaikki EU:n periaatepäätökset tekee Euroopan unionin neuvosto, -
joka koostuu pääministereistä, presidenteistä ja valtionpäistä, -
ei kenestäkään muista. He tekevät päätökset.
Eli periaatteessa päätökset tekevät maat.
No sitten se iso haaste, joka Euroopan unionilla on edessä, -
tai yksi niistä, on tietenkin laajentuminen.
Jos katsoo viimeksi kulunutta noin 30:a vuotta, -
Euroopan unionin laajeneminen -
on ollut tärkeimpiä mekanismeja, -
joilla vakauden ja hyvinvoinnin vyöhykettä Euroopassa on kasvatettu.
Suunnilleen samaa tahtia on edennyt samansuuntainen prosessi Natossa.
Suomesta, jossa nyt olemme, tuli EU-jäsen vuonna 1995.
Toivottavasti Euroopan unionin prosessi saa jatkoa tulevaisuudessa.
Nyt edessä on mahdollisesti jälleen iso laajaneminen, -
samanlainen kuin vuonna 2004, -
kun minun maastani tuli jäsen.
Silloin kysymys kuuluu, mitä täytyy tehdä ja mitä muuttaa -
EU:n päätöksentekomekanismeissa ennen sitä, -
jotta iso laajeneminen olisi mahdollista -
eikä sopimuksia ei tarvittaisi avata, -
sillä kukaan ei halua taas kansanäänestystä.
Tämä on mielestäni haaste.
Ja mitä tulee Viron sisäpolitiikkaan, -
tämä on olemukseltaan hyvin poliittinen kysymys ja asia.
Meillä on ollut sisäisesti hyvin myrskyisiä vaiheita, -
mutta samaan aikaan en sanoisi, -
että se on mitään, mikä uhkaisi järjestelmää.
Mutta politiikka näyttää olevan -
kuukausi kuukaudelta hermostuneempaa.
Se on tavallaan huolestuttavaa, tämä hermostuneisuus.
Uskon, että johtajuus elää nyt suurta murrosta.
Aiemmin Saksa ja Ranska pyörittivät show'ta, -
ja kun brexit tapahtui, kaikki ajattelivat, -
että nyt ne vain vahvistuvat entisestään.
Mutta kävikin päinvastoin.
Esimerkiksi Ukrainan kriisi Krimin miehityksen jälkeen.
Aloitettiin Minskin prosessi.
Mukana olivat Venäjä, Ukraina, Saksa ja Ranska.
Käytännössä kuusi vuotta, eikä minkäänlaista tulosta.
Täydellinen epäonnistuminen ja sen seurauksena sota.
Puolan nousu, pääministeri Morawiecki ja presidentti Duda, -
sekä Giorgia Meloni. Kaikki luulivat, että Italia luhistuu täysin.
Meloni on Euroopan uusi tähti, mutta hänellä on kaksi puutetta.
Hän on oikeistosta ja oikeistopuolueesta.
Jos hän olisi sosialisti, -
koko Eurooppa kumartaisi ja laulaisi sankarilauluja.
On mielenkiintoista nähdä, kuka alkaa johtaa Euroopan unionia.
Yksi iso juttu on se, että jokaisella maalla on komissaari.
Italian komissaari tulee nyt Italian veljet -puolueesta.
Puolan komissaari saattaa tulla Laki ja oikeus -puolueesta, -
Unkarin komissaari kenties Fidesz-puolueesta.
Ja luulen, että kolme tai neljä muuta.
Se tapahtuu ensi keväänä.
Melkoinen muutos tosiaankin.
Viime viikolla oli YK:n yleiskokous, -
jossa jokainen maa pääsi tuomaan esiin haasteitaan ja näkemyksiään -
sekä vetämään toisiaan vastuuseen tai kritisoimaan toisiaan -
maailmanlaajuisista geostrategisista linjauksista.
Herra Czaputowicz, -
yksi avainasia, joka kaikkien mielestä on todella iso haaste Euroopalle, -
jäi hyvin vähälle huomiolle.
Pääministeri Meloni oli niitä harvoja, jotka mainitsivat sen. Maahanmuutto.
Hallinto toisensa jälkeen Euroopassa kaatuu maahanmuuton takia.
Muutokset tapahtuvat silmiemme edessä.
Näemme tuulten puhaltavan kohti konservatiivileirejä, -
ja se tyrmistyttää liberaalipuolueita, -
jotka yrittävät vetää Eurooppaa tiettyyn suuntaan.
Laiton maahanmuutto leviää kautta Euroopan. Miksi se yhä sivuutetaan?
Totta. Se on iso ongelma. Se on myös eettinen ongelma, -
eivätkä poliitikot tiedä, miten toimia sen suhteen.
Puola totta kai on maa, -
jonka raja on samalla myös EU:n ulkoraja.
Meidän pitää pysäyttää maahanmuutto Venäjältä ja Valko-Venäjältä.
Teemme parhaamme ja onnistummekin aika hyvin, -
mutta sitten on Lampedusan tapaus.
Iso ongelma on se, mitä tehdä maahanmuuttajille, -
jotka tulivat jonnekin päin Eurooppaa laittomasti. Siihen on kaksi vastausta.
Jaetaan heidät jäsenvaltioiden kesken. Me emme kannata sitä.
Toinen vaihtoehto on lähettää heidät takaisin.
Tämä on tilanne. Keskustelu jatkuu.
Ajattelemme, että kun heidät jaetaan -
ja hyväksytään tämä keino vaikuttaa Eurooppaan ulkopuolelta, -
Eurooppaan virtaa vain lisää ja lisää maahanmuuttajia.
He käyvät jo keskenään netissä keskusteluja, -
mikä tulee olemaan päätös Lampedusan eli Italian tapauksessa.
Meidän pitää olla rohkeita. Joskus arvot törmäävät.
Totta kai täytyy tuntea empatiaa niitä maahanmuuttajia kohtaan, -
jotka tulevat veneillä Välimeren yli, -
mutta toisaalta meidän pitää puolustaa itseämme.
Kysymys on tosi kiperä. Esimerkiksi Saksassa keskustelu on kiivasta.
Vihreät kannattavat avointa maahanmuuttoa, -
mutta asiat ovat muuttumassa ja linja voi tiukentua, -
koska maahanmuuttoa vastustavan oikeiston kannatus kasvaa.
Asiaan liittyy ristiriita, mutta päätös on tehtävä.
Puola kannattaa kovaa linjaa.
Tarvitaan onnistunutta politiikkaa, joka pysäyttää laittoman maahanmuuton.
Olen samaa mieltä, -
ja jos puhutaan muutoksesta, jota Timo tässä ennusti, -
sanoisin, että muutos on jo käynnissä.
Unkari teki niin 7―8 vuotta sitten.
Puola torjui maahantulijat lujasti.
Saksa kritisoi sitä hyvin ankarasti.
Etenkin Saksa, mutta myös muut maat.
Tänä päivänä Tanskassa valtaa pitävät sosiaalidemokraatit, -
joiden linja on samanlainen kuin Unkarin ja Puolan.
Nyt Saksan presidentti Steinmeier puhuu "kuormitusrajasta".
Joitain vuosia sitten se ei olisi tullut kuuloonkaan.
Kirjoitin saksalaiseen Bild-lehteen vuonna 2015: -
"Olette vastuussa koko Euroopasta." Saksalaispoliitikko ei voi olla vain -
kansallinen poliitikko. Hänen pitää ajatella koko Eurooppaa.
Jos Saksa on epävakaa, iso osa Euroopasta on epävakaa.
Saksassa on nyt ongelma. AfD-puolue on vahva.
AfD vahvistui vääränlaisen maahanmuuttopolitiikan ansiosta.
Nyt on jo vähän myöhäistä, mutta jopa vihreiden toinen puheenjohtaja -
on alkanut puhua tarpeesta rajoittaa maahanmuuttoa Saksaan.
Muutos on jo käynnissä. Olet oikeassa, Timo.
Mutta maahanmuuttolinja vielä tiukkenee, -
koska meidän tarvitsee puolustaa itseämme.
Miksi vasemmistopuolueet tai Saksan vasemmistopuolueet niin heikkoja?
Koska äänestäjät siirtyivät AfD:lle.
Äänet menivät puolueille, jotka vastustavat maahanmuuttoa, -
sillä kansalaisten hyvinvointi on vaarassa. Se on ongelma.
Palatakseni aiheeseeni eli lännen sivilisaation rappeutumiseen -
tämä on iso ongelma. Talousongelmat tulevat ja menevät, -
mutta tämän ongelman huonon hoidon vaikutukset säilyvät iäti.
Olen täysin samaa mieltä ystävieni kanssa tässä.
Tässäkin Itä-Eurooppa näyttää meille tietä ja pelastaa meitä.
Ja sitten Tanska. Kuka olisi arvannut? Tanskalaiset sosiaalidemokraatit.
He tajusivat ongelman.
Mutta on ollut pettymys nähdä, miten kauan muilta mailta on kestänyt -
tajuta ongelman laajuus ja luonne.
Toivottavasti se on muuttumassa. Näemme hälyttäviä asioita, -
kuten keskustelu Saksassa AfD:n kieltämisestä, -
koska saa liikaa kannatusta -
ja sen mielipiteet eivät ole linjassa poliittisen eliitin mielipiteen kanssa.
Islannissakin tästä on tullut iso ongelma.
Se ei ollut mikään ongelma joitain vuosia sitten.
Mutta yhtäkkiä lakimuutosten takia Islantiin alkoi tulla ihmisiä.
Nyt Islannissa on asukasta kohti -
20 kertaa enemmän turvapaikka- hakemuksia kuin Tanskassa.
Jos suuntaus jatkuu samanlaisena kuin nyt parina vuonna, -
etniset islantilaiset ovat vähemmistönä 15 vuodessa.
Siis 15 vuodessa, ei 50:ssä.
Ja juuri eilen hallitus ilmoitti uusista säädöksistä.
Se koskee niitä, jotka ovat tulleet laittomasti maahan -
ja olleet maassa kolme vuotta valtion etuuksilla.
He saivat tuloksen, jota heidän ei milloinkaan olisi saanut saada -
eli saivat turvapaikan, kolmen vuoden jälkeen.
Ja mitä tapahtuu nyt? Kuntia pyydetään ottamaan heidät.
Eli jos tulee Islantiin ja hakee turvapaikkaa, -
sääntöjen nojalla ei ikinä tarvitse lähteä.
Islantilaiset alkavat tajuta, että tässä on jotain pahasti pielessä.
Ja toivottavasti hallinto taipuu ennen pitkää.
Ikävä kyllä valtaosa Länsi-Euroopan maista -
on arvioiden mukaan 15―25 vuoden kuluttua tilanteessa, -
jossa maan alkuperäinen väestö on vähemmistönä, -
mikä on ennenkuulumatonta.
Lähettiläs Sakkov, kun katsoo siirtolaisuutta itäblokissa, -
näyttää siltä, että siellä ongelma ei ole yhtä paha kuin lännessä.
Siirtolaisuutta on erityyppistä.
Virossa on yli 60 000 ukrainalaispakolaista, -
sotapakolaisia, pääosin naisia ja lapsia, jotka pakenevat sotaa.
Heidän auttamisellaan on vahva kansan tuki.
Tilanne on sama Suomessa.
Ajattelen, että... - Puolassa myös.
Yhteiskunnat ymmärtävät, kun ihmiset ovat oikeasti hädässä.
Sitten on tietysti taloudellisista syistä lähteneitä muuttajia.
Siinä on toinen ero. Euroopan etelärajalla on paljon sellaisia, -
jotka yrittävät päästä Euroopan unioniin omillaan -
salakuljettajien ja muiden avustuksella. Parin viime vuoden aikana -
Puolan, Liettuan ja Latvian rajalla -
oleva rajanaapuri, Valko-Venäjä, -
on käyttänyt siirtolaisuutta -
hybridivaikuttamisen tai hybridiuhkan keinona.
Muuttajia työnnetään. Valtio organisoi sen, -
ja heidät työnnetään rajalle yrittämään rajan ylitystä.
Selvästikin tavoitteena on kylvää epäsopua ja hajaannusta -
Euroopan unionin sisällä vuosien 2015 ja 2016 malliin.
Silloin maa, joka näytti, miten se voidaan tehdä, -
ja joka kehitti tämän mallin, oli Venäjä.
Sen kohteena olivat Norja ja Suomi.
Timo toivon mukaan kertoo siitä kaiken. - Hän on kertonut monesti.
Venäjä periaatteessa näytti ratkaisun toimivaksi osoittamalla, -
että näin on mahdollista toimia.
Se on huolestuttavaa siksikin, että tätä ei olla vielä nähty paljon.
Pelkään, että jonain päivänä se vielä alkaa.
Kuten Sven sanoi, -
en ikinä unohda syksyä 2015.
Ensin Norja, sitten me.
Ihmisiä tuli kahdelle raja-asemalle, Sallaan ja Raja-Jooseppiin.
Ja kun ei ole valmistautunut, ei ole lakikäytäntöä pysäyttää sitä.
Se oli Venäjän hybridioperaatio.
FSB toi ihmisiä rajalle.
Sitten teimme järjestelyn Venäjän kanssa. Ensin Norja, sitten me.
Venäjä kokeili. Sama kaavan mukaan tapahtui Valko-Venäjällä -
jokin aika sitten.
Olen Miron kanssa samaa mieltä.
Afrikan tapahtumilla on suuri merkitys meille.
Eurooppa on luhistumassa Afrikassa.
Eurooppa tietyllä tavalla luhistui Lähi-idässä.
Maksamme edelleen Turkille valtavia summia siitä, -
että Turkki pitää maassaan kolmea miljoonaa syyrialaista.
Erdogan käyttää sitä korttia. Hän käyttää Nato-korttia Ruotsin suhteen.
Jos me vetäydymme, Etelä-Sudan on ehkä seuraava, -
he pelaavat korttinsa.
Yhdysvallat on käytännössä ulkona Afrikasta.
Kiina valvoo etujaan. Venäjä valvoo etujaan.
Jos vain suljemme rajat, paine on silti siellä.
Meidän on toteutettava aktiivista ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa -
Lähi-idässä ja Afrikassa.
Mutta yhteiskuntiemme sisällä, katsokaa hyvinvointivaltio Ruotsia.
Tietyt lähiöt Göteborgissa, Malmössä ja Tukholmassa ovat sotatilassa.
Se on kammottavaa.
Ruotsi tuo armeijaansa kaduille.
Suurimpia ongelmia on mielestäni integraation puute.
Sitä on yritetty monesti, ja Ruotsin hallinto on tunnustanut, -
että heidän integraatiopyrkimyksensä ovat epäonnistuneet pahasti.
Siirrytään seuraavaan aiheeseen, sillä aika rientää.
Herra Kovač, puhutaan Ukrainan sodasta.
Vaikutukset Eurooppaan eritysesti ja maailmaan yleisesti -
ovat tietysti huomattavat.
Etenkin eturintamasta tulee viestiä.
Ukraina on yrittänyt nyt neljä kuukautta vallata takaisin alueitaan, -
mutta se ei ole edennyt merkittävästi.
Tuskin meidän välttämättä tarvitsee kritisoida -
sitä, mitä jotkut voivat kutsua epäonnistumiseksi -
tai joksikin muuksi tässä suhteessa.
Tukeeko länsi tällä hetkellä Ukrainaa riittävästi -
sen haasteen edessä, joka nyt painaa päälle?
Tiedetään hyvin, että lähitulevaisuudessa, -
etenkin tulevana talvena, -
kannatus Ukrainan tukemiselle sodassa laskee lännessä.
Länsi tekee sen, millä yhteiskunnissa on kannatus, -
ja minusta toimitaan yksissä tuumin.
Tilanne rintamalla ei välttämättä anna aihetta optimismiin, -
koska alueen takaisin valtaaminen on hyvin vaikeaa.
Annoimme tai Ukraina antoi venäläisille aikaa linnoittautua -
ja virittää miinoja.
Siksi eteneminen kentällä on vaikeaa.
Mutta sieltä kantautuu myös toiveita herättäviä uutisia -
mahdollisuudesta iskeä kohteisiin syvemmällä Krimillä -
ja myös Irkurtskissa Venäjän alueella.
Nyt kahden viikon aikana tehtiin viisi iskua viiteen paikkaan.
Niissä kuoli monia kenraaleja, johtajia ja lentäjiä.
Iskut siis toteutti Ukraina.
Siitä tuli mahdollista, kun se sai siihen kykeneviä ohjuksia.
Ongelmana on siis toimittaa Ukrainalle hyviä aseita.
Olen varma, että lännen demokratioilla, -
etenkin amerikkalaisilla ja briteillä, -
on etulyöntiasema Venäjään nähden sotilaskaluston laadussa.
Siinä piilee Ukrainan mahdollisuus jatkaa sotaa.
Näkyvillä on joitain lupaavia merkkejä, mutta on taaskin vain jatkettava.
Ongelma on se, että kannatus Ukrainan tukemiselle laskee -
läntisen maailman maissa.
Ihmiset maksavat hintaa elintason laskuna.
Ja poliitikkojen tehtävänä -
on pitää yllä tätä kannatusta.
Muuta vaihtoehtoa ei ole.
Professori Kovač, kommentti teiltäkin. Toisin myös esiin toisen seikan.
EU:n ulko- ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja Josep Borrell -
teki hiljattain ulostulon ja alkoi puhua erilaisissa rauhanmalleista -
sekä tarpeesta alkaa arvioida eri mahdollisuuksia.
Hän oli hyvin ehdoton vielä muutama kuukausi sitten.
Alkaako väsymys vaivata jo näin pian?
Timo ja minä olimme samassa ulkoasiainneuvoston kokouksessa -
Luxemburgissa lokakuussa 2016.
Siellä istuttiin ja surkuteltiin, että Aleppo kaatuu.
Samaa avuttomuutta on nyt Ukrainan suhteen.
Eurooppa on avuton.
Rivimme ovat yhtenäiset, koska USA on ottanut johtoaseman. Se on hyvä.
Se on ratkaisevaa.
Ilman amerikkalaisia Ukraina olisi kaatunut.
On muutettava näkökulmaa. Tämä on nyt väsytystaistelua.
Ensimmäisessä maailmansodassa olisi vuosi 1916.
Venäläiset puhuvat vuodesta 2025. Sota siis jatkuu heidän osaltaan.
He taistelevat vuoteen 2025, ehkä pidempäänkin.
Pitää muuttaa näkökulmaa -
ja sanoa, että Ukraina on tietyssä mielessä jo voittanut, -
koska sillä on yhä alueesta 80 %.
Venäläiset ajattelivat jo vuonna 2014 valtaavansa paljon enemmän alueita -
ja viime vuonna Kiovan. Se ei onnistunut.
Sanon kroaattina, että sekin on jo suuri saavutus.
En taistele Ukrainassa ukrainalaisten rinnalla, mutta on suuri saavutus, -
että he taistelevat yhä ja heillä on vielä alueista 80 %.
Meidän pitää muuttaa näkökulmaa. He ovat kanssamme lännessä.
Alueiden valtaaminen takaisin vie aikaa, -
mutta meidän pitää muuttaa narratiiviamme, -
kuten Brysselin hallinnossa sanotaan.
"Le narratif", kuten Macron sanoo.
Mutta Euroopassa me olemme avuttomia.
Elleivät yhteiskuntamme ole kyllin vahvoja, -
miten voimme teeskennellä suurta geopoliittista mahtia, -
kuten von der Leyen sanoo?
Olemme ulkona Lähi-idästä.
Mikä Euroopan unioni on Israelissa? Se on vitsi.
Ehkä humanitaarista apua palestiinalaisalueilla.
Entä Azerbaidžan, Armenia? Turkkilaiset ovat siellä isoja herroja.
Entä Afrikassa? Mitä voimme tehdä? Emme mitään.
Ranskalaiset vetäytyvät Nigeristä.
Venäläiset ja kiinalaiset pelaavat pelejään.
Kaukasus. Azerbaidžanissa, Armeniassa, -
Georgiassa olemme heikkoja.
Emme pysty hallitsemaan kriisejä edes Euroopassa.
Ukraina on toinen iso esimerkki.
Ensimmäinen iso esimerkki oli entinen Jugoslavia.
Euroopan unioni vastasi siellä kriisinhallinnasta alussa.
Sitten amerikkalaiset ottivat johdon, ja yhdessä me lopetimme sodan.
Jatkan tästä sanomalla, että meidän pitää miettiä, miksi näin kävi.
Miksi Venäjä hyökkäsi Ukrainaan?
Minulla on siitä teoria, ja se on vain teoria.
Meillä ei edes ole tiedustelupalvelua.
Uskon, että päätös tehtiin Kremlissä sen jälkeen, -
kun he näkivät lännen, etenkin Yhdysvaltojen, lähdön Afganistanista.
He näkivät: "Nuo luovuttavat.
He eivät pysty hoitamaan edes lähtöään kunnolla.
He jättivät miljardien dollarien arvosta aseita -
ja vain häipyivät ihmisten roikkuessa lentokoneista.
Jos valtaamme Ukrainan, he eivät tee mitään."
Uskon päätöksen tulleen silloin.
He luulivat, ja varmaan amerikkalaisetkin luulivat, -
että kaikki on ohi viikossa.
Ja mitä amerikkalaiset, britit ja muut tekivät?
Tyhjensivät lähetystönsä Kiovassa.
Kun panssarivaunut ylittivät rajan, he lähtivät.
Tarinat kertovat, että he tarjosivat Zelenskyille kyytiä.
Hänen väitetään sanoneen: "En tarvitse kyytiä vaan ammuksia."
Länsimaat olivat yllättyneitä ensinnäkin hyökkäyksestä -
ja sitten myös Ukrainan vastarinnasta.
Ne eivät odottaneet sitä.
Se on jälleen yksi esimerkki siitä, miten heikko lännestä on tullut.
Kuten roomalaiset sanoivat, jos haluat rauhaa, varaudu sotaan.
Venäläiset ajattelivat: "Länsi ei ehdottomasti ole varautunut sotaan.
Otetaan tuo maa itsellemme."
Se on mielestäni muistutus siitä, että lännen pitää varautua paremmin, -
ei mennäkseen mukaan sotaan vaan estääkseen sodan.
"Si vis pacem, para bellum" on suosikkini.
Työskentelin puolustusministeriössä 20 vuotta. Ehkä siksi.
Meidän ei tarvitse vakuuttaa itseämme liian innokkaasti siitä, -
miten heikkoja olemme.
Mielestäni on järkevää tarkastella, -
mitä virheitä on tehty parin viime vuosikymmenen aikana.
Ne saivat Putinin uskomaan, että hän selviää tästä.
Ja kuten kollegani sanoivat, -
moni asia viittaa siihen tosiasiaan, että hän piti länttä heikkona.
Mutta katsotaanpa näitä kahta vuotta.
Olisitteko kuvitelleet, -
että Eurooppa hankkii miljoona tykinammusta -
maalle, joka ei kuulu Euroopan unioniin ja joka on sodassa?
Se käyttää rauhanrahastoa siihen tarkoitukseen, -
puolustusavun antamiseen Ukrainalle.
Se on laatinut useita pakotesopimuksia.
En enää pysy perässä niiden luvusta.
Osa vuotaa, mutta ne ovat parempia kuin olisimme odottaneet.
EU ja Euroopan maat yhdessä -
ovat auttaneet Ukrainaa taloudellisesti ja sotilaallisesti -
kuin Yhdysvallat, yhteen laskettuna siis.
Tässä siis on monta puolta.
Nyt kun tämä on sanottu, -
sanoisin, että kun katsoo -
yhteenlaskettua bruttokansantuotetta mailta Rammsteinin ryhmässä, -
joka koordinoi Ukrainalle puolustusapua, -
yhteenlaskettu bruttokansantuote on 47 biljoonaa euroa.
Oman maani puolustusapu Ukrainalle -
on bruttokansantuotteestamme 1,3 %.
Rammsteinin ryhmän keskiarvo on 0,2 %.
Tilanne on siis se, -
että jos Rammsteinin ryhmän keskiarvo -
olisi vain 1 prosentti bkt:sta, -
summa olisi jo 470 miljardia.
Olemme nyt ehkä sadassa miljardissa. Miksi tällainen vaje?
Minusta siihen on kaksi syytä.
Ensinnäkin on pelätty eskaloitumista, mikä on absurdia, -
sillä puolustus ei ole eskalaatio.
Eskalaatio on sitä, että kentälle tuodaan uusi menetelmä tai ase.
Venäjä on käyttänyt kaikkia aseita alusta asti.
Siinä mielessä mikään ei voi enää eskaloitua.
Toisena tulee se tosiasia, -
että ammusvarastomme ovat tyhjät.
Emme ole riittävästi investoineet sotilaskalustoon ja ammuksiin, -
koska Euroopassa on tuudittauduttu ikuisen rauhan uneen.
Poikkeuksen muodostivat jotkin maat.
Maani on käyttänyt puolustusmenoihin yli 2 % nyt 10 vuoden ajan.
Nyt olemme 3 %:ssa ja sen ylikin.
Puola on jo yli rajan puolustusmenoissa.
Se ostaa kaikkea mahdollista maailmanmarkkinoilta.
Suomella on ollut poikkeuksellisen vahva kansallinen puolustus.
Sekä Viro että Suomi ovat säilyttäneet yleisen asevelvollisuuden.
Meillä on siis iso reservi.
Suurin osa Euroopasta on ollut "Ei sotaa, vaan rauha" -polulla.
Se näkyy nyt, sillä annettavaa ei ole tarpeeksi.
Sven puhui hyvin yleisestä asevelvollisuudesta.
Jokaisen pojan täytyy käydä armeija.
Kun itse olin nuori, meistä 90 % oli palveluskelpoisia.
Nyt se on laskenut 70 %:iin.
Syynä ei ole se, että on huono jalka tai käsi, -
vaan se, että pää ei ole kunnossa, eli syyt ovat psyykkisiä.
Se kertoo jotain nuorisomme mielenterveydestä.
He pelaavat videopelejä ja muuta.
Eli joka kolmas ei ole siinä kunnossa, että voisi palvella Suomen armeijassa.
Silti se on suosittua. Armeija on hyväkuntoinen.
Emme lakkauttaneet armeijaa.
Teimme hankintoja, kuten kaikki pikkumaat ja Puola.
Mutta se, miten isot maat... Minua välillä ällistytti, -
kun kuuntelin Henry Kissingeriä tai edesmennyttä senaattori McCainia, -
miten he suosittelivat Ukrainalle -
pienten Itä-Euroopan maiden roolia aikoinaan.
Se on todella tärkeää.
Ja vaikka en ole mikään Euroopan unionin fani, -
kuitenkin EU:ssa pienillä mailla, kuten Virolla ja Suomella, on sananvaltaa.
Kun olimme erillämme, sitä ei ollut, turvallisuusasioissa.
Mutta talousasioissa on ollut monia katastrofisia paketteja, -
joilla on pelastettu pankkeja ja tuhottu pienyrityksiä ja ihmisiä.
Tosiaan. Tähän loppuun annan vielä jokaiselle loppupuheenvuoron.
Miltä asiat näyttävät kuukauden päästä?
Tulemme sitten arvioimaan, mitä olette sanoneet, -
ja kysymme samaa uudestaan.
Professori Czaputowicz.
Monissa maissa käydään vaalit, -
jotka määrittävät maan tulevan linjan.
Ensi vuonna on myös Euroopan parlamentin vaalit.
Nekin ovat tärkeät. Euroopan unioni saa uudet johtajat.
Nämä ovat tärkeitä tulevaisuuden ja politiikan kannalta.
Ja tietenkin Ukrainan sota. Sitä käsiteltiin paljon. Se jatkuu.
Näemme, miten lännen tuki Ukrainalle vaikuttaa.
Ukrainan sota jatkuu edelleen. Valitettavasti se kestää.
Inflaatio jatkuu.
Myös ilmastonmuutospolitiikan täytyy olla realistinen.
Katsokaapa Isoa-Britanniaa. Pääministeri Sunak päätti hiljan -
lykätä tiettyjä päätöksiä.
Haluan EU:lta vahvempia toimia omassa maanosassaan.
Serbian ja Kosovon viimeaikaiset tapahtumat ovat huolestuttavia.
Serbialle tulisi sanoa, että jos se vei joukkoja Kosovon pohjoisosiin, -
sitä rangaistaan. Sellainen ei tule kuuloon.
Haluan, että EU ottaa kantaa, -
eikä vasta sitten, kun amerikkalaiset rohkaisevat meitä.
Haluan aiempaa paljon varmemman EU:n, -
jonka ulkopolitiikka on tehokasta niillä alueilla, -
joilla yhteinen ulkopolitiikka on mahdollinen.
Haluan aiempaa kunnianhimoisempia ihmisiä valtaan -
kaikkein tärkeimmissä maissa.
Toivon, että eurovaalien jälkeen ensi vuonna asiat ovat toisin.
Yritän olla kuulostamatta liian pessimistiseltä, -
mutta syy, miksi puhun lännen rappiosta, on se, -
että jos aikoo tehdä muutoksia, ne pitää tehdä nyt.
Onko se pelastettavissa?
Pakko uskoa ja toivoa niin, vaikka lukujen valossa ei siltä näytä.
On liian aikaista vielä luovuttaa.
Pitää vain yrittää ja luottaa Keski- ja Itä-Euroopan ystäviin ja liittolaisiin.
En usko, että asiat muuttuvat kovin paljon kuukaudessa.
Kuten sanoit, merkkejä on, esimerkiksi Britanniassa, -
jossa Sunak näyttää tulleen hieman järkiinsä -
nollapäästöohjelman suhteen, -
ja sisäministeri Suella Breverman sanoi, -
että monikulttuurisuus on epäonnistunut.
Hän ei ollut ensimmäinen, joka sanoi niin.
Voisi mainita mm. David Cameronin, Tony Blairin ja Angela Merkelin.
Mutta mikä oli vastaus? Vasemmisto syytti häntä rasismista, -
mikä on tietenkin naurettavaa. Kyse ei ole rodusta vaan kulttuurista.
Yhteiskunta voi olla monietninen -
mutta silti se voi rakentua yhden kulttuurin ympärille.
Kun Eurooppa käsittää, -
että sen pitää säilyttää kulttuurinsa ja että se on säilyttämisen arvoinen, -
asiat voivat muuttua nopeasti. Mutta tajuaako Eurooppa tai eliitti sen?
En ole varma. Saatetaan tarvita poliittinen kansannousu.
En puhu vallankumouksesta vaan demokraattisesta kansannoususta.
Sen alkamisesta on merkkejä.
Monet ovat lakanneet uskomasta -
eliitin narratiiviin, kuten sanottiin.
Ennustan, että kuukauden päästä Helsingissä sataa -
ja on pimeä.
Kun pitää sanoa jotain, -
olen kaikkein turvallisimmilla vesillä, kun ennustan säätä.
Isot haasteet, joita meillä on, ovat niin kauaskantoisia, -
että yksi kuukausi on lyhyt aika.
Venäjän uhka on pitkän aikavälin, ylisukupolvinen ongelma Euroopalle.
Se on ollut vuosisatoja, ja se jatkuu.
Verrattuna tähän aikaan viime vuonna -
Euroopan energiaturvallisuus on paljon paremmalla tolalla.
Se tarkoittaa vain sitä, -
että markkinatalous on hieno asia. Se toimi.
Kaksi asiaa. Ensinnäkin on todella kiinnostavaa, -
mitä tapahtuu Puolan vaaleissa.
Se saattaa antaa vihiä siitä, -
mitä tapahtuu Euroopan unionin vaaleissa.
Se tulee olemaan iso gallup.
Ja vielä siihen, mitä Sigmundur Davíð sanoi.
Mitä pitää tapahtua Saksassa, -
jotta he näkevät, miten valtava virhe oli luopua ydinvoimasta?
He kieltäytyvät yhä itsepäisesti tekemästä asialle mitään, -
vaikka maa melkein upposi, koska se on niin riippuvainen Venäjän kaasusta.
Minusta on syytä tarkkailla myös viljasopimusta.
Sillä tulee olemaan iso vaikutus paitsi Eurooppaan -
myös Lähi-itään ja Pohjois-Afrikkaan.
Se puolestaan voi lisätä muuttoliikettä Eurooppaan.
Loppukädessä se uhkaa paitsi kulttuuria -
myös kristinuskoa Euroopassa, mitä pidän merkittävänä.
Aikamme loppuu tähän. Kiitos, professorit Czaputowicz ja Kovač, -
Sigmundur Davíð Gunnlaugsson lähettiläs Sakkov ja Timo Soini!
Kiitos myös katsojille!
Ensi kertaan täältä Helsingistä. Hyvää illan jatkoa!
Lisää TV7:n tuotantoja ja toimituksen laatimia artikkeleita -
on kotisivuillamme osoitteessa www.tv7israelnews.com.
Suomennos: Marianne Tenetz