MINNE MENET, EUROOPPA?
Tahdon tänä iltana aloittaa kysymyksellä.
Milloin viimeksi olet käynyt sotilashautausmaalla -
tai suonut ajatuksen niille tuhansille nuorille miehille, -
jotka uhrasivat kaiken, jotta sinä ja perheesi voitte tällä hetkellä elää -
vapaana vieraan vallan tyranniasta?
Maasi johtajille on uskottu -
tämän kalliisti saadun vapauden puolustaminen, -
mutta puolustavatko he sitä asiaan kuuluvalla hartaudella?
Hyvää iltaa, olen Jonathan Hessen.
Tämä on Minne menet, Eurooppa, osa 18.
Tänään keskustelemassa Euroopan sisä- ja ulkoasioita: -
kenraali Klaus Naumann (evp.), -
Saksan puolustusvoimien entinen komentaja -
ja Naton sotilaskomitean puheenjohtaja.
Professori Uri Rosenthal, Alankomaiden entinen ulkoministeri.
Professori Jacek Czaputowicz, Puolan entinen ulkoministeri.
Ja Timo Soini, Suomen entinen ulkoministeri ja varapääministeri.
Aloitan teistä, kenraali Naumann.
Ymmärtävätkö tämän päivän johtajat sen tilanteen vakavuuden, -
joka on johtanut pisteeseen, jossa heidän pitää tehdä tärkeitä päätöksiä -
maidensa tulevaisuuden ja vapauden suhteen?
Vastaukseni on ehdoton "ei".
Mielestäni he eivät ymmärrä, miten vakava tämä tilanne on.
Siksi maamme eivät ymmärrä, miten vakava tilanne on.
Jos mietin omaa maatani, -
enemmistö uskoo, että kaikki menee hyvin.
Ja he...
Jos puhuu uhrauksesta, meillä on sukupolvi, joka ei tiedä, mikä se on.
He osaavat lausua sen, mutta siinä kaikki.
Jos kerron esimerkin omasta perheestäni, -
lapsenlapseni ovat sataan vuoteen ensimmäisiä, -
joilla on se etuoikeus, että he näkevät kolme sukupolvea elossa.
Me, ennen heitä emme ole nähneet sitä.
Se määrittää, mitä uhraus merkitsee tavallisten ihmisten mielestä.
Koska heillä on tämä etuoikeus, he eivät mieti, mitä tapahtuu huomenna.
Mielestäni hallinto ei onnistunut sen kertomisessa, -
miten vakava tilanne tämä on.
Meillä on täällä kolme entistä ulkoministeriä.
He oppivat, kuinka pärjätä yhden kriisin kanssa.
Mutta tällä hetkellä on tavallista, että samaan aikaan on viisikin kriisiä.
Hallintomme eivät ole valmiit tällaiseen kriisinhallintaan.
Mielestäni olemme hyvin vakavassa tilanteessa.
On korkea aika kertoa kansalaisillemme, -
miten vakavasta ja vaarallisesta tilanteesta nyt on kysymys.
Heitä on myös muistutettava siitä, mitä opin nuorena upseerina, -
että vanha kenraali MacArthur oli luultavasti oikeassa -
sanoessaan: "Velvollisuus, kunnia, maa."
Jos tänä päivänä ehdottaa nuorelle saksalaiselle, -
että sellaista voi joutua ajattelemaan, hän ei ymmärrä sitä.
Professori Rosenthal.
Sanotaan näin, -
että muistan, kun myös minun maassani keskusteltiin -
Euroopan unionin jäsenenä olemisen hyödyistä ja haitoista.
Silloin toisteltiin sellaista mantraa, -
että ei pitäisi kertoa -
nuorelle sukupolvelle -
EU:n saaneen alkunsa siitä ajatuksesta, -
että Euroopan maanosaan ei syttyisi uutta sotaa.
Se oli aika hätkähdyttävä tosiasia, -
että olimme itse asiassa jo niin kaukana -
toisen maailmansodan päättymisestä, -
ettei se ollut enää elävänä muistona nuorten mielissä.
Vastaisin kysymykseenne hieman pehmeämmin -
kuin Klaus.
Ainakin johtajat esimerkiksi Länsi-Euroopassa ymmärtävät, -
että Venäjän hyökkäyssota Ukrainaa vastaan on jonkinlainen herätyshuuto.
Se seikka, että he ovat tähän saakka pysyneet -
enemmän tai vähemmän yhtenä rintamana, -
on jo itsessään pieni ihme.
Samaan aikaan olen samoilla linjoilla Klausin kanssa, -
kun ajattelen esimerkiksi sitä, -
mitä ongelmia ihmiset vaikkapa Alankomaissa kohtaavat -
tai sanovat kohtaavansa.
He eivät mainitse sotaa Ukrainassa, vaan...
Ja maan lehdistössä kirjoitetaan siitä paljon, -
että nyt miljoona ihmistä Alankomaissa elää köyhyydessä.
Mitä köyhyys merkitsee tänä päivänä vuonna 2023?
Se on erilaista köyhyyttä kuin ensimmäisinä kuukausina -
toisen maailmansodan jälkeen.
Puhutaan siis väestöstä, -
joka keskittyy vain siihen, -
mitä kutsutaan kasvaviksi odotuksiksi heidän itsensä hyväksi.
Samalla maailmassa tapahtuvat surulliset asiat -
ovat heille toissijaisia.
Professori Czaputowicz.
Olin Varsovan sotilashautausmaalla juuri 1. elokuuta.
Silloin oli vuoden 1944 Varsovan kansannousun vuosipäivä.
Sinne kokoontuu kymmeniätuhansia varsovalaisia -
joka vuosi juhlistamaan ja muistamaan niitä, -
jotka maksoivat hengellään Puolan vapauden puolesta.
Saksalaiset tappoivat 200 000 varsovalaista -
niiden 60 päivän aikana, jonka Varsovan kansannousu kesti.
Samaan aikaan neuvostoarmeija oli joen toisella puolella odottamassa, -
kun saksalaiset olivat tukahduttaneet kansannousun.
Muistamme heitä ja ymmärrämme sen.
Käyn siellä muutaman kuukauden välein, -
koska sukulaisiani lepää siellä.
Toinen Puolalle tärkeä vuosipäivä oli 14. elokuuta.
Sanomme, että 14. elokuuta on maan ja kansan -
sekä Puolan armeijan päivä.
Vuonna 1920 Puolan armeija pysäytti bolševikit -
eikä neuvostoarmeija päässyt etenemään Eurooppaan.
Siitä on nyt 103 vuotta. Muistelemme sitä yhä, -
ja järjestämme sotilasparaateja sen kunniaksi joka vuosi.
Mielestäni Puolan hallitus ymmärtää -
uhrauksen ja puolustukseen satsaamisen tärkeän merkityksen.
Me yritämme tehdä niin. Yritämme kasvattaa armeijaa.
Päätöksiä tehdään. Kasvatamme puolustusbudjettia.
Tavoite on bkt:sta 4 %.
Me investoimme aseisiin -
saadaksemme aikaan riittävän pelotteen -
mahdollista hyökkääjää eli Venäjää vastaan.
Me siirsimme aivan hiljattain joukkoja lähemmäksi itärajaa, -
sillä vaarana on, että Valko-Venäjä tunkeutuu maahan, -
etenkin sen jälkeen, kun Lukašenkon hallinto -
kutsui Wagner-joukkoja Valko-Venäjälle.
Minusta se on hyvä päätös.
Olemme hyvä esimerkki Natossa. Toivon, että muut seuraavat perässä.
Viestivätkö johtajat kuitenkaan tarpeeksi tehokkaasti sitä, -
että Valko-Venäjältä voi tulla välitön vaara?
Mainitsitte, että Wagner-joukot ovat Puolan ovella.
Kykenevätkö he vakuuttamaan kansalaiset, -
jotka eivät välttämättä ole täysin integroituneet läntiseen ajatteluun, -
kuten vaikkapa Saksassa ja Alankomaissa, -
mutta ovat silti tarpeeksi lähellä tajutakseen, että voi elää ilman sotaa.
Totta kai ihmiset ymmärtävät ja tukevat hallintoa.
Sillä tavalla saa tukea.
Jos ihmiset pelkäävät vaaroja idästä, -
he tukevat vahvaa hallintoa.
Puolassa puolustukseen satsaamisella on kansan tuki.
Voin siis sanoa, että se on muuttunut käytännön päätöksiksi.
Joskus se on hyvin vaikeaa. Jos esimerkiksi haluaa satsata armeijaan, -
Euroopassa ei valmisteta panssarivaunuja tai lentokoneita.
Ne pitää ostaa esimerkiksi Koreasta tai Yhdysvalloista, ja se on kallista.
Se on ongelma Euroopan unionissa.
Sillä on hyvin vähän kapasiteettia lisätä nopeasti -
sotilaskaluston tai ammusten valmistusta.
Se on ongelma myös Ukrainalle, miten voimme tukea Ukrainaa -
ilman tätä kapasiteettia Euroopassa. Siihen pitää satsata.
Tätä me peräänkuulutamme toistuvasti Puolassa, että sitä tarvitaan.
Herra Soini, kommentti teiltäkin, -
mutta Talvisodasta on jo melko pitkä aika.
Jokainen perhe koki jonkinlaisen menetyksen.
Uhraus olivat valtava.
Ja vaikutus Suomen kulttuuriin on ollut melko suuri.
Suomen talous on nykyään vahva.
Suomi on maailman onnellisin maa, -
kun mitataan yhteiskuntia.
Kestääkö se uuden uhrausten todellisuuden?
Hallitus on vielä nuori, -
mutta käsitteleekö se tilannetta sen ansaitsemalla hartaudella?
Toivon niin. Jokaisen kunnan hautausmaalla -
on oma alue Talvisodan ja Jatkosodan sankarivainajille.
Näiden sotien ansiosta säilyimme itsenäisinä -
Venäjän ja Neuvostoliiton vallalta ja kommunismilta.
Rauhanehdot olivat äärimmäisen ankarat.
Menetimme esimerkiksi maa-alueestamme 12 % -
ja kymmeniätuhansia ihmishenkiä.
Mutta sen tuloksena meillä on yhä yleinen asevelvollisuus.
Se oli tavallaan hengenperintöä noista raskaista menetyksistä.
Emme leikanneet puolustusmenoja ja joukkoja, -
vaikka kaikki muut leikkasivat.
Mutta näen Suomen ja Länsi-Euroopan uhkana sen, -
minkä Klaus jo sanoikin, että tulee useita kriisejä.
Nyt on sota. Sitä ennen oli koronakriisi.
Nyt talous on kriisissä.
Korot ovat nousussa. Energian ja ruoan hinta on nousussa.
Tämä kaikki yhteensä lannistaa ihmisiä.
He kokevat taloudellisen tilanteensa haastavana.
Siitä seuraa kiusaus kysyä, miksi meidän pitäisi maksaa, -
koska elämämme on hyvin vaikeaa.
Mutta siksi ympäri Eurooppaa tarvitaan johtajia, -
jotka sanovat, että ellemme pysy lujina nyt, -
koko rauhallisen Euroopan järjestelmä voi romahtaa.
Ja se on sellainen...
romahdus, jota emme halua milloinkaan nähdä.
Kenraali Naumann, haluaisin kuulla laajan näkökulman siitä, -
että tarvitaan johtajuutta siinä todellisuudessa, -
joka nyt haastaa hallintoja.
Saksa on tehnyt investointeja.
Se yrittää vahvistaa puolustustaan -
myös yhteistyössä Alankomaiden kanssa useillakin osa-alueilla.
Mutta kun katsoo suurta kuvaa, se on pahasti jäljessä.
Se ei tietenkään lähesty asioita samalla tavalla kuin Ranska, -
joka haluaa kehittää omia järjestelmiä ja valmiuksia, -
missä voi mennä vuosikausia ja mikä ei välttämättä ole pelote viholliselle.
Mutta näyttää siltä kuin Saksa ei olisi valmistautunut.
Mitä pitää tehdä? Mihin suuntaan asiat ovat menossa?
Suoraan sanottuna Saksa laiminlöi yli 20 vuoden ajan -
tarvetta puolustaa maata ja olla luotettava Nato-jäsen.
Uskoimme virheellisesti siihen ajatukseen, -
että rauha on saavutettavissa omana aikanamme -
ja että vaaraa ei ole enää. Saksan puolustusministeri keksi lauseen: -
"Olemme ystävien ympäröimä."
Jos hän olisi miettinyt hetken, -
hän olisi käsittänyt sen paikkansapitämättömyyden.
Samaan aikaanhan hän pyysi lisää rahaa puolustukseen.
Miten kansa voisi ymmärtää, miksi tarvitaan lisää rahaa puolustukseen, -
jos on ystävien ympäröimä?
Me teimme tämän virheen.
Saksan liittokansleri heräsi todellisuuteen, -
kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan, -
ja vaati suunnanmuutosta.
Se oli oikein. Se olisi ansainnut Saksan kaikkien puolueiden tuen.
Valitettavasti niin ei käynyt.
Ja siitä syystä emme vieläkään ole -
niin päättäväisiä kuin olisi tarpeen toteuttaaksemme suunnanmuutoksen.
Suunnanmuutoksessa ei ole kyse vain rahasta ja puolustushankinnoista.
Kyse on siitä, että saksalaisten pitää muuttaa ajatteluaan.
Heidät pitää saada ymmärtämään, että vaara on lähellä -
ja meidän pitää tehdä jotakin.
Se on paljon enemmän kuin vaunujen, lentokoneiden ja laivojen ostamista.
Se tarkoittaa sitä, että on valmis odottamattomaan.
Se puuttuu edelleen.
Puhutte viallisesta koulujärjestelmästä laajemmassa merkityksessä.
Päästäänkö Saksassa sopuun koulujärjestelmän muuttamisesta, -
niin että opetukseen lisätään kansallisia pyrkimyksiä, -
jotta varmistettaisiin luja kyky vastustaa ulkoisia uhkia?
Olemme ottaneet ensimmäiset askeleet.
Jos tarkastelee kansallista turvallisuusstrategiaa, -
joka on ensimmäinen Saksan hallituksen koskaan laatima, -
siinä on paljon hyödyllisiä osasia.
Yhdessä suhteessa se kuitenkin epäonnistuu.
Siinä pidetään kiinni virhekäsityksestä, että tämä kaikki voidaan hoitaa -
jakamalla valtion menot samaan tapaan kuin tähänkin asti.
Kansallista turvallisuusstrategiaa ei voi laatia tai toteuttaa, -
jos jako sosiaalimenoihin -
ja puolustusmenoihin pysyy sellaisena kuin se nyt on.
Puuttuu yhä rohkeutta kertoa ihmisille, -
että pitää muuttua ja satsata enemmän -
paitsi puolustukseen myös turvallisuuteen laajemmin: -
energia-, talous- ja rajaturvallisuuteen.
Se puuttuu yhä, mutta se tulee.
Meillä saksalaisilla on asenne, kuten luultavasti tiedätte.
Teemme lopulta aina oikein, mutta teemme sen usein liian myöhään.
Professori Rosenthal, -
olen hieman hämmentynyt.
Ja anteeksi, että minun pitää haastaa teitä tässä. - Ei se mitään.
Alankomaiden pääministeri Rutte -
julisti yhtäältä useita kuukausia sitten, -
että Alankomaat satsaa voimakkaasti vahvaan voimaan, -
puolustuskykyyn ulkoisia uhkia vastaan -
ja siihen, että se haluaa olla vaikuttavassa osassa -
Pohjois-Atlantin puolustusliitossa.
Ja sitten viime viikolla -
Volodymyr Zelenskyi saapui Alankomaihin -
ja onnistui jotenkin poistumaan -
mukanaan Alankomaiden ilmavoimien koko kapasiteetti, -
ilmasta ilmaan -kapasiteetti. 42 kappaletta F-16-hävittäjiä -
annettiin hänelle Alankomaiden turvallisuuden kustannuksella.
Mikä minulta jää huomaamatta?
Teiltä jää huomaamatta pääministeri Rutten logiikka.
Hän vastasi toimittajille, jotka tätä kysyivät, -
että etulinjamme on Romaniassa, -
Baltian maissa ja niin edelleen.
Niinpä me toimitamme, ja myös etulinjalle Ukrainaan.
Minusta se oli häneltä tavallaan viisas vastaus.
Hieman virheellinen.
Lähestyihän Venäjän pommittaja hiljattain Alankomaita. - Totta.
Samaan aikaan Rutte ei täsmentänyt, montako hävittäjää annamme.
Zelenskyi sanoi, että annamme 42. Rutte ei suoranaisesti vahvistanut sitä.
Asiassa on siis jonkinlaista liikkumavaraa.
Rutte sanoi kuitenkin myös, -
että annamme heille nämä F-16-hävittäjät -
mutta tavoitteemme on hankkia tilalle F-35-hävittäjiä, -
joten älkää olko huolissanne, hän tavallaan sanoi kansalle.
En ole vielä kuullut, -
että mediassa ja muualla olisi keskusteltu tästä.
Sen sijaan jos puhutaan konkreettisesti ja lukujen valossa, -
on erittäin ongelmallista, -
että maani laahaa jälleen perässä Naton 2 %:sta.
Laahaamme perässä puolella miljardilla.
Ja nyt Alankomaissa on tulossa seuraavat vaalit marraskuussa.
Siinä tulee käymään juuri niin, -
että puolustus tulee kilpailemaan huomiosta -
terveydenhuollon ja koulutuksen kanssa -
sekä sen tosiasian kanssa, että monilla nuorilla Alankomaissa -
ei ole varaa asuntoon.
Keskustelua tullaan käymään maahanmuutosta.
Maani johtajien koetinkiveksi tulee muodostumaan se, -
pystyykö tuleva hallitus pitämään kiinni Naton 2 %:n vaatimuksesta.
Se on yksinkertainen tosiasia.
Ja onko kansa sitä mieltä, -
että tästä 2 %:sta on pidettävä kiinni, -
vaalit ja vaalien tulos näyttävät, ajattelevatko äänestäjät, -
että 2 prosenttia on tarpeen -
ja tarvitaan varalta kapasiteettia alueen puolustamiseen?
Se jää nähtäväksi.
Ja kapasiteettia kestää se, kuka USA:ssa selviää presidentiksi v. 2024.
Professori Czaputowicz, kun tutkitaan Puolan näkökulmaa, -
Puola on aina suhtautunut epäluuloisesti Venäjän karhuun.
Se on iskostunut ihmisten mieliin.
Puolan hallituksella on muita enemmän pelivaraa toimia vastaavasti.
Talous laahaa kuitenkin perässä. Tilanne on taloudelle haaste.
Hankinnat laahaavat jokseenkin perässä, -
koska hankintoja on jo tehty valtavasti Ukrainan takia.
Missä on pelivara silloin, -
kun talous alkaa sopeutua siihen tilanteeseen, -
jossa näemme yhä enemmän haasteita -
Euroopan kaikissa maissa, ei vain Puolassa?
Mielestäni taloudellamme menee hyvin muihin maihin verrattuna.
Olemme hyötyneet EU-jäsenyydestä paljon.
Bruttokansantuotteemme kasvaa.
Totta kai se voisi olla parempikin.
Erityisesti meillä on ongelmia EU:n kanssa rakennusrahastosta.
Jos rahoitus saadaan, aina parempi.
Ongelma on se, miten tavoitteet asetetaan tärkeysjärjestykseen.
Puolalle turvallisuus on hyvin tärkeää.
Olemme kiitollisia pääministeri Ruttelle -
päätöksestä toimittaa koneita Ukrainalle, -
sillä turvallisuutemme, Euroopan ja Puolan turvallisuus, -
riippuu konfliktin lopputuloksesta.
Jos Venäjä tulevaisuudessa kokee voittaneensa konfliktin, -
me olemme ongelmissa.
Julkista mielipidettä EU:ssa ja eri maissa täytyy yhä saada sen taakse, -
että meidän täytyy tukea Ukrainaa sotilaallisesti ja taloudellisesti.
Se oli tosi hyvä päätös. Näin myös me itse ajattelemme.
Toimitimme Ukrainalle ison määrän omia lentokoneitamme.
Se oli helpompaa, sillä ne olivat neuvostoaikaisia.
Ei F-16-koneita. - Ei niin. Niitä pitää olla.
Toimitimme toisenlaisia, mikä oli Ukrainalle tärkeää, -
sillä lentäjillä oli jo koulutus niihin. Ne voitiin ottaa käyttöön heti.
Mutta tuemme heitä myös tulevaisuudessa.
Näin asian näen.
Toki asia kytkeytyy talouteen.
Joskus täytyy maksaa sosiaalisesta näkökulmasta -
elintason laskun muodossa, -
jos haluaa olla turvassa.
Tätä mieltä ollaan. Toivon, että tätä mieltä ollaan Puolassa.
Siihen ollaan taipuvaisia Euroopan itälaidalla, -
sillä siellä vaaran tunne on suurempi kuin Länsi-Euroopassa.
Mutta en näe Alankomaiden ympärillä vihollisia, -
joita vastaan sen pitäisi puolustautua F-16-koneilla.
Pääuhka on Venäjä.
Venäjä ei tule Alankomaihin, -
ellei se voita Ukrainaa, Puolaa ja Saksaa. Olette turvassa.
Silti, kuten sanoin professori Rosenthalille, -
Alankomaita kohti oli pari viikkoa sitten tulossa strateginen pommikone.
Norjalainen hävittäjä ja hollantilainen hävittäjä keskeyttivät sen menon, -
ja pommittaja kääntyi takaisin.
Kyvystä puolustaa itse itseään on tällaisessa tilanteessa hyötyä, -
sen sijaan, että laittaa kaikki munat yhteen koriin ja luottaa muihin.
Kysymys teille, herra Soini.
Suomi on seurannut Ukrainan tilannetta hyvin tarkkaan.
Suomi itsekin on niin sanotusti etulinjassa sijaitseva maa.
Hiljattain Daavidin linko -ohjuspuolustusjärjestelmän hankinta -
on siltä osin merkittävin tapahtuma puolustuksellisesti ajateltuna, -
samoin F-35-hävittäjien hankinta ja muut hankinnat lännestä.
Ja tietenkin Nato-jäsenyys. Onko Suomi nyt paremmassa turvassa?
Minusta se oli hyvä päätös.
Suomen kansa oli hyvin laajalti päätöksen takana.
Kahdestasadasta kansanedustajasta vain kahdeksan vastusti jäsenyyttä.
Se oli maanvyörymävoitto, mikä sinällään oli hyvä asia.
Mutta nyt, kun kuvaamme tätä ohjelmaa Helsingissä, -
Kiova on meitä täällä lähempänä -
kuin oman maamme kaukaisimmat alueet Lapissa.
Tiedämme, että se on hyvin lähellä, naapurustossa.
Minun täytyy sanoa, -
kriisi tiedostetaan kenties paremmin -
Puolassa, Baltian maissa ja Suomessa, -
jotka ovat joko Valko-Venäjän tai Venäjän rajanaapureita.
Suomella on yhteistä rajaa Venäjän kanssa 1 340 kilometriä.
Se on kaksi kertaa enemmän kuin muilla Nato-mailla yhteensä.
Ja raja on yhä auki.
Suomesta pääsee Venäjälle useista paikoista viisumilla.
Se jatkuu yhä. Se herättää valtavasti kiinnostusta.
Totta kai Nato-jäsenyys, -
nyt me käymme jatkuvasti neuvotteluja -
myös kahdenkeskisesti Yhdysvaltojen kanssa -
kahdenkeskisestä sopimuksesta Nato-maiden kesken.
Sen lisäksi minua kiinnostaa valtavasti -
tulevat Euroopan parlamentin vaalit.
Millainen tulee olemaan yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ohjelma?
Euroopan kansalaisista valtaosa ei edes ymmärrä, -
että Euroopassa on sellainen rakenne.
Onko sillä minkäänlaista merkitystä, -
kun ollaan matkalla vaaleihin?
Aika paljon on siis pelissä.
Ja kun katsotaan naapurustoamme, -
Ruotsi on hakenut Naton jäsenyyttä, -
mutta Turkki on estänyt jäsenyyden.
Unkari tukee asiassa Turkkia.
Se ei ole hyvä juttu.
Keskustellaanpa lyhyesti Ruotsin tilanteesta.
Onko Ruotsin liittyminen Natoon lainkaan mahdollista, -
kun Turkki ei ole valmis hyväksymään jäsenyyttä?
En tunne basaarin sääntöjä Turkin näkökulmasta.
Olen kuitenkin edelleen jokseenkin luottavainen sen suhteen, -
että Erdogan punnitsee loppupeleissä -
Ruotsin jäsenyyden tärkeää strategista merkitystä.
Hän tietää, että Suomen jäsenyys merkitsi todellisuudessa -
strategista tappiota Putinille.
Jos vertaa Putinin joulukuussa esittämää vaatimusta -
kellonrattaan pyöräyttämistä takaisin vuoteen 1997 -
vuoden 2023 todellisuuteen, -
kaikki ovat sitä mieltä, että Putin meni liian pitkälle -
ja koki strategisen tappion.
Siksi Erdogan tulee vielä nähdäkseni siihen lopputulokseen, -
että heti kun aika on kypsä hänen näkökulmastaan -
ja heti kun hinta vastaa hänen odotuksiaan, -
hän antaa periksi.
Uskon Unkarin seuraavan perässä, kun Turkki näyttää vihreää valoa.
Aivan. Tärkein syy Turkin päätöksen takana -
liittyy tiettyjen Ruotsissa asuvien kurdien luovuttamiseen.
He ovat kuitenkin Ruotsin kansalaisia. Ruotsi ei voi luovuttaa heitä.
Turkki siis pelaa tässä strategisesti.
Kysymykseni liittyy Koraanin polttamisiin Ruotsissa ja Tanskassa.
Turkki on käyttänyt sitä neuvotteluvalttina -
kysymyksessä Ruotsin liittymisestä Natoon.
Näettekö, että Turkki voisi muuttaa kantaansa tässä asiassa?
Strateginen käsitys tilanteesta on aika selvä.
Mutta kun mietitään Turkin tilannetta, siellä vaalit ovat jo ohi.
Mikä vielä pidättelee heitä?
Sanoisin, että meidän ei pidä aliarvioida tunteita, -
enkä puhu nyt omista tunteistani, jotka toki ovat olemassa.
Puhun asukkaiden yleisestä tunteista ja mielipiteistä Turkissa -
ja islamilaisessa maailmassa sen suhteen, mitä tapahtuu Ruotsissa -
Koraanin polttamisten kanssa.
Olen sitä mieltä, että Erdoganille -
kaikkein painavin tekijä kaikessa tässä -
on tietenkin loppupeleissä strateginen kysymys, -
mistä Klaus Naumann äsken puhui.
Mutta sanoisin, että nämä Koraanien polttamiset -
ovat yksi kiperimmistä pulmista -
meidän yhteiskunnillemme.
Me ymmärrämme, että tapahtuu jotain, mistä emme pidä.
Samaan aikaan elämme maissa, -
joissa vaalitaan ilmaisunvapautta.
Ymmärrän Suomen puolelta, -
että Suomessa saattaa olla lakeja, -
jotka kyseenalaistavat Koraanin polttamisen.
Minun maassani Koraanin polttaminen -
voitaisiin kieltää yleisen järjestyksen häiritsemisen nojalla -
ja kenties myös vihaan kiihottamisen näkökulman nojalla.
Mutta se on hyvin vaikea ongelma.
Ja minä sanoisin, -
että meidän Euroopassa -
tulisi pitää kiinni läntisistä arvoistamme, -
mukaan lukien ilmaisunvapaudesta.
Samaan aikaan siinä on rumia puoliakin, -
kun miettii, mitä jotkut puuhaavat, -
polttavat esimerkiksi Koraaneja, Raamattuja tai Tooria.
Pitäisi miettiä, miltä itsestä tuntuisi.
Itse saattaisin reagoida vahvasti tunteilla, -
jos itse näkisin, koska taustassani on juutalaisuutta, -
että joku polttaisi Tooran.
Tai kristittynä näkisin, että joku polttaisi Raamatun.
Ja ylipäätään, jos joku polttaisi kirjoja.
Kirjoja sivilisaation ilmentymänä -
ja mielipiteen- ja ilmaisunvapauden ilmentymänä.
Eräs filosofi on sanonut: "Siellä, missä poltetaan kirjoja, -
poltetaan kerran ihmisiä." Se osoittautui profeetalliseksi.
Kysymys teille, professori Czaputowicz.
Tämä asia, jota en tietenkään hyväksy, -
en minkään kirjan polttamista, -
mutta ne, jotka sitä tekevät, ovat sanoneet tavoitteekseen -
herättää reaktioita tietystä kaksinaismoralismista -
oman käsityksensä mukaisesti.
Heidän käsityksensä mukaan on iso ongelma, -
kun iso muslimiväestö tulee Eurooppaan -
ja uhkaa Euroopan kulttuuria, -
joka on pikemminkin juutalais- kristillinen kuin islamilainen.
Samaan aikaan he sanovat: "Katsokaa kirkkoja ja kristittyjä, -
joita vainotaan kaikkialla muslimienemmistöisissä maissa, -
eikä kukaan sano sanaakaan."
Miten se on selitettävissä?
Minusta ensinnäkin on ilmaisunvapautta, -
että ihmisellä on oikeus ilmaista ajatuksia ja arvoja -
jopa polttamalla kirjan tai tässä tapauksessa Koraanin.
Mutta myös uskonnonvapaus on tärkeä.
Meidän on taattava uskonnoille, vähemmistöille ja enemmistöille, -
oikeus tunnustaa uskontaan -
ja vaalia sitä, mitä he pitävät itselleen tärkeänä.
Minusta tämä on kiperä ongelma.
Olen uskonnonvapauden puolella.
Minusta lännessä ei tulisi sallia sellaisia eleitä, -
joita esimerkiksi muslimit voisivat pitää loukkauksena.
Kaikkia uskontoja täytyy katsoa samojen linssien läpi.
Eli sanotte myös, että kristinuskoon kääntyneitä muslimeja -
ei saisi tappaa muslimienemmistöisissä maissa.
Ei tietenkään. Muistan kaksi sellaista tapahtumaa.
Ensinnäkin Uudessa-Seelannissa oli kristittyjen tappaminen, -
ja sitten Sri Lankassa.
Samanlaiset vastapäätökset, -
jotka molemmat täytyy tuomita eikä hyväksyä.
Uskonnonvapaus tulisi taata, -
ja se YK:n peruskirja takaa sen.
Jotkut sanovat, että se on tärkein oikeus, -
josta kaikki muut oikeudet kumpuavat.
Ihmisellä täytyy olla oikeus tunnustaa uskontoaan monissa maissa.
Samaan aikaan olen kanssanne samaa mieltä.
Viittasitte siihen, että kristinusko on maailman vainotuin uskonto.
Kun katsoo, kuinka monta ihmistä otetaan hengiltä joka päivä, -
kymmenittäin Afrikan maissa ja muslimimaissa, -
heistä monet ovat kristittyjä. Samaa tapahtuu myös toisin päin.
Ihmiskunnalle on haaste, miten uskonnonvapautta vaalitaan.
Ja mitä tulee siihen toiseen asiaan, toivon niin.
Uskon kenraali Naumannin tavoin, että asia ratkeaa parhain päin.
Yhdysvallat on uskoakseni avaintoimija -
Turkin vakuuttamisessa Ruotsin Nato- jäsenyyden hyväksymisen kannalle, -
sillä se on hyvin ratkaisevaa.
Ruotsilla on omat arvonsa ja oikeutensa.
Ruotsin täytyy suojella kansalaisiaan, -
vaikka nämä olisivatkin tulleet Turkista.
Ruotsin täytyy noudattaa omia sääntöjään.
Ongelma on vaikea ja valitettava.
Tällaiset teot palvelevat ikävä kyllä Venäjän etua.
Asiaa täytyy tarkastella myös siitä kulmasta.
Kommentti teiltä, herra Soini. Olette täällä hyvin lähellä Ruotsia.
Mutta täällä Suomessakin on ministeri, entinen ministeri, -
entinen sisäministeri, -
jota on vainottu uskonnollisten näkemystensä vuoksi.
Niin on. Minusta on tärkeää sanoa tämä ääneen.
Päivi Räsänen on tämän ansioituneen henkilön nimi.
Hän taitaa olla Eduskunnassa seitsemättä kautta.
Hän on toiminut ministerinä.
Hän siteerasi kirjassaan Roomalaiskirjettä, -
jossa sanotaan, että avioliitto kuuluu vain miehelle ja naiselle -
ja että homoseksuaalisuus ei ole oikea tapa mennä naimisiin.
Siksi valtionsyyttäjä syytti häntä vihapuheesta.
Käsittely on nyt kestänyt kaksi vuotta.
Räsänen voitti käräjäoikeudessa.
Sitten syyttäjä valitti tuomiosta.
Käsittely alkaa jälleen ensi viikolla, nyt korkeammassa oikeusasteessa.
Tämä on kamalaa.
Eikö tämä vastaa Raamatun polttamista?
Vastaa mielestäni. Me valtion tasolla olemme huonoja moralisoimaan -
kenenkään käsityksiä uskonnonvapaudesta.
Entistä ministeriä ja kansanedustajaa, -
joka ilmaisi näkemyksensä 15 vuotta sitten, syytetään nyt.
Tämä on jopa virka-aseman väärinkäyttöä.
Minusta se viittaa siihen, mitä herra Czaputowicz sanoi.
Niin kutsuttu kristillinen maailma ja länsi -
on hyvin varovainen, sillä maamme ovat pitkälti sekularisoituneita, -
kristittyjen vainojen tuomitsemisessa Nigeriassa, Pakistanissa ja muualla.
Se johtuu oman kulttuurimme tilasta nykypäivänä.
Mutta tämä voisi olla avain myös islamilaiseen maailmaan, -
niin että me yhdessä voisimme juhlia -
ilmaisun- ja uskonnonvapautta.
Sitä kautta voisi löytyä yhteisiä intressejä.
Mutta on kiperä paikka -
tietyille vasemmiston ja ääriliberaalien laidoille -
edes esittää tällaisia perusteluja.
Ja ironisesta kyllä, puhutaan hevosenkenkäteoriasta, -
jossa islamistit ja vasemmistoradikaalit vetävätkin yhtä köyttä.
Siirrytään seuraavaan aiheeseen.
Kenraali Naumann, kun katsoo sotaa Ukrainan ydinalueilla, -
muutosta ei juuri näy.
Alussa esitettiin, -
että nyt koetellaan, missä ovat heikkoudet, ja yritetään edetä.
Mutta käytettyjen ammusten määrä ei puolla sitä, että vain koetellaan.
Nähdään yritys yritykseltä, ja niissä ei välttämättä onnistuta.
Kun katsotaan kuvaan, samaan aikaan on viitteitä siitä, -
että venäläisetkin epäonnistuvat tahollaan.
Ovatko molemmat yhä jonkinlaisessa keskeytyksen tilassa?
Sitä on vaikea arvioida tällä hetkellä.
Näyttää siltä, että ukrainalaiset ovat edenneet etelässä hieman, -
mutta on hyvin epävarmaa, -
pystyykö se valtaamaan takaisin Melitopolin kaupungin.
Kaupunki on avainasemassa, -
sillä se voi estää pääsyn Krimille.
He ovat tietääkseni noin 50 kilometrin päässä Melitopolista.
Sillä on vastassa kolme puolustuslinjaa, -
jotka ovat hyvin valmisteltuja.
Siellä on kaivauduttu lujasti asemiin.
Siellä on laajat miinakentät.
Ukrainalta puuttuu ilmaherruus, -
jota tarvittaisiin Venäjän panssarintorjuntahelikoptereita -
ja Venäjän ilmavoimia vastaan.
On äärimmäisen vaikeaa arvioida, -
miten tämä koko juttu päättyy.
Voi hyvin olla, että nähdään -
enemmän tai vähemmän paluu -
pattitilanteeseen, joka vallitsi ennen niin kutsutun vastahyökkäyksen alkua.
Tällä hetkellä se on spekulaatiota, -
ja minulla ei ole todellista tietoa kentältä.
Mutta minusta näyttää siltä, -
että on hyvin epätodennäköistä, -
että Ukraina onnistuisi valloittamaan miehitetyt alueet enää tänä vuonna.
Se, mitä sitten tapahtuu, on poliittista spekulaatiota.
Se tarkoittaa, että täytyy ottaa huomioon myös se, -
mitä ei vielä tiedetä, kuten Yhdysvaltojen vaalit ensi vuonna -
ja Euroopan maiden halukkuus -
tukea Ukrainaa edelleen.
Minusta on kolme asiakohtaa, -
jotka meistä jokaisen täytyy pitää mielessä.
Ensinnäkin meidän täytyy ymmärtää, -
että se, mitä siellä tapahtuu, määrittää myös meidän tulevaisuutemme.
Jos Ukraina häviää ja Putin voittaa, -
olemme tilanteessa, joka on äärimmäisen vaarallinen meille kaikille.
Toinen mielessä pidettävä seikka on se, -
että emme saa hyväksyä sitä, -
että Euroopassa mitään rajoja muutetaan voimankäytöllä.
Tämä periaate luotiin täällä Helsingissä.
Se on kaiken rauhan ydin Euroopassa.
Jos siitä luovutaan, olemme hävinneet lopullisesti.
Ja kolmas mielessä pidettävä seikka on se, -
että kun katsoo, mitä uhrauksia Ukraina on jo tehnyt, -
emme voi vaatia Ukrainalta mitään sellaista, -
mikä tarkoittaisi alueluovutuksia.
Minun näkökulmastani on moraalitonta ajatella sellaista.
Se, onko se poliittisesti viisasta vai ei, on minulle sama.
Mutta ukrainalaisten jättäminen yksin tässä asiassa -
minun mielestäni, ja saatan hieman liioitella, -
tarkoittaa lännen loppua.
Kuitenkin politiikka ja edut muovaavat usein toisiaan -
pikemminkin kuin moraali tai muut tunnesyyt.
Professori Rosenthal, tahtoisin kuulla näkemyksenne lyhyesti.
Vallankumouskaarti ja Iran ovat erityisesti myötävaikuttaneet -
Ukrainan siviili-infrastruktuurin summittaiseen pommitukseen.
Silti Euroopan unioni kieltäytyy yhä uudelleen -
määrittämästä vallankumouskaartia terroristijärjestöksi -
erityisesti korkean edustajan Josep Borrellin tahdosta.
Miten tämä on selitettävissä?
Kommentoisin lyhyesti sitä, mitä kysyitte Klausilta.
Voitosta ja tappiosta puhuminen on nyt iso juttu.
Kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan -
ja minulta pyydettiin kommenttia hyökkäyksen jälkeisinä viikkoina, -
asetuin sille diplomaattiselle kannalle, että sovitaan olevamme eri mieltä.
Vastakkain olevat tahot sopivat olevansa eri mieltä.
Ja kun kuulen, -
että meidän täytyy pitää kiinni Helsingin periaatteista ja muista, -
puhutaan melkeinpä jatkuvasta umpikujasta.
Venäläiset eivät luovu Krimistä.
Venäläiset eivät luovu Donbasista.
Ainoa vaihtoehto olisi siis se, -
että heidät ajetaan ulos Ukrainan alueelta.
Ja kun katsoo vastahyökkäystä nyt, -
puhutaan enemmän tai vähemmän umpikujasta.
Puhutaan valtavista tappioista myös Ukrainan puolella.
Arviot liikkuvat 70 000 kuolonuhrista -
noin 120 000 kuolonuhriin.
Nämä ovat veriset marginaalit.
Loukkaantuneita on 120 000―150 000.
Kauanko he kestävät tällaista? Se on realistinen kysymys.
Iranista sanoisin sen, kun puhun johtajuudesta Euroopassa -
useissa vakavissa asioissa...
Sanoisin, että olen vahvasti mukana, kuten tiedätte, -
iranilaisen diasporan ja Iranissa asuvien toisinajattelijoiden -
pyrkimyksissä päästä eroon ajatollaheista.
On kammottavaa, -
mitä näen tapahtuvan Euroopassa -
vallankumouskaartin terroristi- järjestöksi määrittämisen osalta.
Bryssel ei halua nähdä -
sitä yksinkertaista tosiasiaa, -
että vallankumouskaarti on soluttautumassa Länsi-Eurooppaan -
meidän kaikkien maihin, minun maahani mukaan lukien.
Ihmishenget ovat vaarassa.
Tarkoitan Iranin ja Valko-Venäjän puolustussopimusta.
Tarkoitan sitä, että Iran riemuitsee lämpenevistä suhteistaan -
Serbiaan Etelä-Balkanilla.
Sitä Iran tavoittelee.
Iran on yksi toimittajista -
niille muutamille valtioille, jotka yrittävät tuoda terrorismia -
kaikkiin läntisiin maihimme. Sitä minä tarkoitan.
Professori Czaputowicz, mikä on teidän näkemyksenne?
Meillä ei ole kovin paljon aikaa.
Mietitään turvallisuushaasteita, -
jotka kohtaavat Eurooppaa yleisesti ja Puolaa erityisesti.
Näemmekö riittävästi yhtenäisiä toimenpiteitä -
sen varmistamiseksi, että Eurooppa kestää sen mahdollisen tilanteen, -
että Venäjä ei taivu?
Minusta meillä on nyt mahdollisuus investoida puolustukseen, -
ja Puola tekeekin niin. Muidenkin maiden pitäisi tehdä.
Niin kauan kun Ukraina pysyy pystyssä, olemme turvassa, -
sillä Venäjä ei avaa uutta rintamaa.
Tällä hetkellä meidän täytyy mobilisoida yhteiskunta, kuten sanoin.
Samoin pitää investoida aseistukseen -
ja tukea Ukrainaa sotilaallisesti ja taloudellisesti.
Voimme yhä ylläpitää pakotteita Venäjää vastaan.
On tärkeää kenties laajentaa pakotteita.
Diplomatia on ratkaisevassa osassa -
maiden kuten Kiinan ja Intian vakuuttamisessa.
Iran on jo vähän menetetty tapaus, -
sillä Iranin strategia on vastustaa länttä kaikkialla, -
ja se on heidän linjansa.
Ei vain Kiina ja Intia vaan myös Brasilia ja Etelä-Afrikka.
Ukraina on tässä taitava.
Se yrittää vedota moraalisen edun, moraalisten arvojen nojalla -
etenkin demokratioihin, kuten Intiaan, Etelä-Afrikkaan ja Brasiliaan, -
jotta ne tukisivat sitä eivätkä hyväksyisi...
Olen samaa mieltä kenraalin kanssa. Ei tule hyväksyä maan anastusta, -
sillä se olisi YK:n peruskirjaan ja Helsingin sopimukseen perustuvan -
kansainvälisen järjestelmän loppu.
Mutta kuten sanoin, en ole kovin optimistinen -
Venäjän ja Ukrainan välisen sodan suhteen, -
sillä Venäjällä on niin paljon suuremmat resurssit -
kuin Ukrainalla esimerkiksi väestön, sotilaiden ja miestappioiden osalta.
Venäjällä on paljon enemmän asukkaita kuin Ukrainassa.
Ukrainan puolella on vain se etu, -
että sen armeijalla on kaluston osalta teknologinen etumatka.
Meidän, Ukrainaa tukevien maiden tehtävä onkin -
toimittaa heille se, mitä he tarvitsevat pysyäkseen pystyssä.
Vaikka eivät voittaisikaan, kunhan pysyvät pystyssä.
Aika on meidän puolellamme.
Minusta länsimaiden kestävyys on hyvin tärkeässä osassa, -
sillä meihin kohdistuu monia hybridioperaatioita.
Venäjä osallistuu kaikenlaisiin internetin propagandasysteemeihin.
Se yrittää hajottaa kaikkia muita maita, -
aiheuttaa yhteiskunnassa sekasortoa -
ja istuttaa eripuran siemeniä Euroopan unionin sisälle.
Se on tavallaan aineeton rintama, jossa taistellaan ilman fyysisiä aseita.
Se voi kuitenkin olla yhtä myrkyllistä kuin kaikki muukin.
Tarvitsemme kestävyyttä, -
mutta lisäksi ihmisten pitää osata lukea uutisia oikealla tavalla, -
sillä virallisen tiedon takana tapahtuu kaikenlaista.
Meidän pitää olla varautuneita hyvin pitkäaikaiseen konfliktiin, -
joka tulee myös meille kalliiksi.
Meillä on muutama sekunti aikaa. Yhdellä lyhyellä virkkeellä, -
mihin kannattaa keskittyä tulevan kuun aikana?
Meidän pitää ymmärtää, että panoksena on vapautemme.
Ellemme ole valmiit puolustamaan ja suojelemaan sitä, -
silloin menetämme sen.
Älkää lakatko käyttämästä rahaa puolustukseen tilanteessa, -
jossa harkitaan leikkauksia ja säästöjä.
Tuetaan edelleen Ukrainaa sotilaallisesti ja taloudellisesti.
Yhteistyö ja päättäväisyys.
Valitettavasti aikamme päättyy tähän, vaikka vielä olisi paljon aiheita.
Kiitos, kenraali Naumann, professori Rosenthal, -
professori Czaputowicz ja herra Soini.
Kiitos myös katsojille! Ensi kertaan täältä Helsingistä. Hyvää illan jatkoa.
Lisää TV7:n tuotantoja ja toimituksen laatimia artikkeleita -
on kotisivuillamme osoitteessa www.tv7israelnews.com.
Suomennos: Marianne Tenetz