MINNE MENET, EUROOPPA?
Uudessa maailmassa konfliktin syy ei ole ideologinen tai taloudellinen.
Samuel Huntington väitti kirjassaan "Kulttuurien kamppailu", -
että ihmiskunnan suurimmat jakolinjat -
ja konfliktien ykkössyyt ovat kulttuurisia.
Kansallisvaltiot pysyvät voimakkaimpina toimijoina, -
mutta suurimmat konfliktit käydään eri kulttuurien välillä.
Kulttuurien kamppailu hallitsee maailmanpolitiikkaa.
Kulttuurien siirtolinjat ovat tulevaisuuden taistelulinjoja.
27 vuotta tämän teorian julkaisemisen jälkeen voidaan arvioida, -
käydäänkö maailmassa ja Euroopassa kulttuurien kamppailua.
Näkemys, jolla on kauaskantoisia vaikutuksia, -
saa lisää kannatusta poliittisilta ja sotilaallisilta johtajilta.
Hyvää iltaa! Olen Jonathan Hessen. Tämä on ohjelmasarjan 17. osa.
Mukana analysoimassa Euroopan sisä- ja ulkoasioita: -
kenraali Klaus Naumann (evp.), -
Saksan puolustusvoimien entinen komentaja -
ja Naton sotilaskomitean puheenjohtaja.
Professori Jacek Czaputowicz, Puolan entinen ulkoministeri.
Timo Soini, Suomen entinen ulkoministeri ja varapääministeri.
Ja professori Miro Kovac, Kroatian entinen ulkoministeri.
Aloitetaan päivän pääkysymyksellä, -
jota analysoidaan eri teemojen näkökulmasta.
Kenraali, käydäänkö maailmassa kulttuurien kamppailua?
Enpä oikein usko.
Nähtävillä on kahden kilpailevan järjestelmän yhteentörmäys.
Yksi on länsimainen, arvoihin ja sopimuksiin perustuva maailma.
Toinen on Kiina, -
joka pyrkii luomaan uuden maailmanjärjestyksen.
Vielä ei tiedetä, millainen se tarkalleen on.
Kiina kuitenkin aikoo olla dominoivin valta maailmassa -
vuoteen 2050 mennessä. Niin Kiina on ilmoittanut.
Se haluaa esitellä uuden järjestelmän, -
joka on vielä heikko.
Se perustuu kiinalaisten ajatuksiin -
ja konfutselaiseen arvojärjestelmään.
Olemme todistamassa järjestelmien yhteentörmäyksen alkutahteja.
On syntymässä uusi maailmanjärjestys.
Olen samaa mieltä kenraalin kanssa.
Maat ovat järjestäytyneet kulttuurien ja sivilisaatioiden mukaan.
Se on totta, mutta kun katsoo tärkeintä tämänhetkistä konfliktia, -
se käydään Venäjän ja Ukrainan välillä.
Ja ne kuuluvat samaan sivilisaatioon.
Molemmat ovat ortodoksimaita.
Se ei siis ole jakolinja tässä.
Sekin on totta, että sivilisaatioiden sisällä on kilpailua -
ja vallan keskittymistä, ja sotaa voi tulkita silläkin tavalla.
Olen samaa mieltä siitä, että kaksi erilaista järjestelmää kilpailevat, -
autoritaarinen ja demokraattinen.
Kun tarkastelee läntistä maailmaa, -
lännessä ei ainoastaan ole kristillisen sivilisaation maita, -
vaan myös maita eri sivilisaatioista, kuten Japani ja Etelä-Korea.
Arvot, järjestys ja uskomukset ovat tärkeämpiä -
kuin uskonnolliset ja kulttuuriset suhteet.
En siis ole samaa mieltä siitä, -
että Huntingtonin esittämä ajatus pätee nykyään.
Kilpailu käydään pääasiallisesti Yhdysvaltojen ja Kiinan välillä.
Pinnan alla on sellaisia asioita, kuten demokratia, laillisuusperiaate -
ja vaalit eli se, -
että vaalein valittu eliitti, ministerit ja presidentit, voidaan vaihtaa.
Ja sitten on maita, joissa käydään vaalit, -
mutta samat henkilöt ja puolueet valitaan aina uudelleen.
Se on yksi asia.
Ja sitten sisällä esimerkiksi Euroopassa -
on kilpailua globalismin ja populismin välillä, -
eri jäsenmaiden sisällä, mihin suuntaan nojata.
Sekin pitää paikkansa.
Ja sitten on haaste, joka tulee muista suurista maista -
eli muista kuin Kiinasta ja Yhdysvalloista.
Ne ovat BRICS-maat, ja ne ovat asukasmäärältään valtavia.
Ne ovat tavallaan nyt nousussa.
Ne ovat sekä autoritaarisia että demokraattisia.
Se on melkoinen sekametelisoppa.
Pohjimmiltaan käsillä on yhteentörmäys -
Yhdysvaltojen johtaman lännen ja Kiinan välillä.
Kansallisvaltiot ovat kansainvälisen politiikan päätoimijoita.
Siinä Huntington oli oikeassa.
Jotkin maat kilpailevat tällä hetkellä -
Yhdysvaltoja ja länsijohtoista maailmaa vastaan, -
vaikka ne sivilisaation puolesta kuuluvat läntiseen sivilisaatioon.
Ne kuitenkin hyödyntävät yhteentörmäystä -
saadakseen lisää suvereniteettia -
ja parantaakseen asemaansa maailmanpolitiikassa.
Esimerkiksi Brasilia.
Sama pätee Iraniin ja sen järjestelmään.
Se hyödynsi järjestelmää -
lisätäkseen suvereniteettiaan maailmanpolitiikassa.
Olisi perusteltua sanoa, että Iran ja Intia kuuluvat yhteen lännen kanssa -
Euroopan, Intian ja Iranin yhteyksien ja kielen osalta.
Tänä päivänä käynnissä on selvästikin yhteentörmäys USA:n ja Kiinan välillä.
Kiina johtaa ei-länsimaalaista maailmaa, -
ja USA länsimaalaista maailmaa.
Ja lännen tulisi järjestäytyä paljon nykyistä tehokkaammin, -
jotta se pidemmän päälle pärjää kamppailussa -
nousevaa Kiinan ja Intiaa vastaan.
Muistetaan, että Iran oli osa länttä šaahin aikaan.
Vallankumouksen jälkeen se lähti eri uralle.
Siirrytään seuraavaan kohtaan.
Miten pitkälle tämä kilpailu tai kehkeytyvä kilpailu -
moni- tai kaksinapaisessa järjestelmässä, miten sen näkeekin, -
on yhteentörmäys G7:n ja BRICS-maiden välillä?
Selventäisin yhden näkökohdan edellisestä keskustelusta.
On nähtävillä kilpailu kahden idean välillä.
Meidän ajattelussamme keskiössä on yksilö, yksilönvapaus ja sen suojelu.
Kiinan järjestelmän keskiössä ei ole yksilö vaan yhteisö, -
Yksilö ei merkitse mitään. Yksilön pitää totella.
Siinä mielestäni on iso kilpailu.
G7 ja muiden yhteentörmäys, -
jos näen sen oikealla tavalla, -
jossain määrin, jos niin voi sanoa, nähtävillä on kapina -
Yhdysvaltojen dominointia vastaan.
Se on taustalla siinä uudessa liikehdinnässä, -
että jotkin maat pyrkivät BRICS-yhteisöön.
Se tarkoittaa sitä, että nämä maat eivät hyväksy USA:n johtajuutta.
Me hyväksymme sen, koska on meidän etumme.
Olemme hyötyneet siitä valtavasti.
Saksalaisena täytyy sanoa, että ilman amerikkalaisia -
maani ei olisi se, mikä se nyt on, kaikista ongelmista huolimatta.
Ja silti Saksan julkisessa mielipiteessä on käynnissä muutos -
kohti yhteisöä, joka ei välttämättä kannata transatlanttista liittoa -
ja näkee Venäjän luonnollisena kumppanina.
Se on onneksi vielä vähemmistö Saksassa.
Se on osaksi perintöä entisestä Saksan demokraattisesta tasavallasta.
Vastahakoisuutta Yhdysvaltojen johtajuutta kohtaan -
esiintyy etupäässä Saksan itäosissa -
viidessä uudessa osavaltiossa.
Enemmistö saksalaisista kannattaa ajatusta -
sääntöihin perustuvasta demokratiasta, -
jossa yksilönvapautta suojellaan lain voimalla.
Ja tämä ajatus on amerikkalainen ajatus.
Siksi mielestäni Saksassa ei ole liikehdintää -
poispäin transatlanttisesta liitosta.
Jos lukee hiljattain julkaistun Saksan kansallisen turvallisuuden strategiaa, -
siinä todetaan selvään sävyyn yksi näkökulma, ja se on se, -
että olemme jatkossakin luotettava kumppani transatlanttisessa liitossa.
Se on tärkeää, vai mitä?
Mielenkiintoista kuulla kenraalin toteamus Itä-Saksasta.
Myös Puola, Baltian maat ja muut olivat kommunismin järjestelmän alla, -
ja suhtaudumme hyvin myönteisesti USA:han ja transatlanttisiin yhteyksiin.
Sanotaan, että Puola on maailman amerikkalaismyönteisin maa, -
mukaan lukien amerikkalaiset itse.
Se on ihan ymmärrettävää, -
sillä meille Yhdysvaltojen läsnäolo Euroopassa on erittäin tärkeää.
Se on ainoa mahti, joka voi suojella meitä ja aluettamme -
Venäjän aggressiiviselta politiikalta.
Kannatamme vahvasti transatlanttisia yhteyksiä.
Mitä tulee isoihin maihin ja G7:ään, -
G7-ryhmä toki perustuu arvoihin, -
mutta myös Yhdysvalloissa tunnustetaan, -
että kansainväliseen järjestelmään pitäisi ottaa mukaan -
myös nousevat valtiot ja vallat.
Niillä pitäisi olla nykyistä enemmän ymmärrystä ja parempi asema.
Myös Yhdysvalloissa on hiljattain herännyt keskustelua siitä, -
pitäisikö YK:n turvallisuusneuvostoon ottaa uusia pysyviä jäseniä -
ilman veto-oikeutta, sillä konsensusta on hyvin vaikea saada.
Loppupäätelmäni tästä arviosta on siis se, -
että kenties joillekin BRICS-maista tulisi antaa lisää vaikutusvaltaa, -
esimerkiksi Intialle, Etelä-Afrikalle ja muille demokratioille.
Pidän tällaista yhteistyötä mahdollisena.
Esimerkiksi Euroopan unioni on kiinnittänyt paljon huomiota Intiaan -
etenkin kahden viimeksi kuluneen vuoden aikana.
Aiemmin Kiina oli tärkein viitekohta, -
mutta nyt Intia on tärkeä ja demokraattinen.
Arvot ja demokratia ovat niin läheisiä, -
että suhteita voidaan lähentää.
Siitä huolimatta, että Intian ulkoministeri Jaishankar -
korosti viime BRICS-kokouksessa Etelä-Afrikan Johannesburgissa, -
että hän näkee Kiinan, -
Venäjän, Brasilian ja Etelä-Afrikan Intian kumppaneina.
Hän näyttää kuitenkin suhtautuvan myös hyvin epäluuloisesti siihen, -
että Kiina ja Venäjä ovat ottaneet johtoaseman.
Lisäksi Intian ja Kiinan kilpailu on aika merkittävää.
Se osoittaa myös lännen paheksumista -
Intian ja Kiinan silmissä. Se yhdistää niitä tietyssä määrin.
Intialle on tärkeää säilyttää hyvät suhteet länteen -
myös Kiinan kanssa käymänsä geopoliittisen kilpailun takia.
Kun olin ministeri, Intian ministeri kävi Varsovassa.
Meillä oli hyvät suhteet.
Toimin turvallisuusneuvoston kokouksen puheenjohtajana v. 2020 -
Intian ja Pakistanin kriisin aikoihin.
Sen ratkaiseminen oli tärkeää.
Intialla ja sen naapurimailla on paljon jännitteitä.
Suhteet länsimaiden kanssa ovat heille todella tärkeät.
Samaan aikaan BRICS antaa sille erityisaseman.
Sen etu on säilyttää tasapainopolitiikka.
Se on realistinen politiikka, -
ja se perustuu Intian intresseihin.
Mutta meilläkin on yhteisiä intressejä sen kanssa.
Herra Soini, kysymys teille.
Ensi kuussa, elokuussa järjestetään BRICS-johtajien kokous.
Intiaan aikoo saapua myös Venäjän presidentti Vladimir Putin.
Etelä-Afrikka on ratifioinut Rooman perussopimuksen.
Se tarkoittaa, että sitä sitovat -
Haagin kansainvälisen rikostuomio- istuimen (ICC) säädökset ja päätökset.
ICC on antanut Putinista pidätysmääräyksen.
Niin, ja jos olen ymmärtänyt oikein, Etelä-Afrikka on sanonut, -
että Putin ei voi astua sen maaperälle. Se on iso juttu.
Ja kun ajattelee BRICSiä ja G7:ää, -
monille eurooppalaisille yksi asia tuli järkytyksenä.
Me kaikki ajattelimme, -
että Venäjä hyökkäsi brutaalisti ja voimalla Ukrainaan, -
ja luulimme, että kaikki tuomitsevat sen.
Mutta Intia, ei. Brasilia, ei.
Kiina, ei.
Se oli Euroopalle yksi iso herätyshuuto, -
että meille tämä on kaikki kaikessa, -
mutta koko maailma ei näe tilannetta samoin.
Ja minusta se oli iso järkytys.
Ja jos sitten katsotaan, -
että länsimaat ovat ottaneet voimakkaasti kantaa ihmisoikeuksiin, -
milloin ja kuka länsimaiden ulkoministeri tai pääministeri -
on viimeksi arvostellut Kiinan tai Intian ihmisoikeustilannetta?
Minusta se on hyvin huomionarvoista.
Olemme jollakin tavalla menettäneet itseluottamuksen -
tai vaihtaneet strategiaa, -
että me emme saarnaa -
ylivertaisuuttamme ihmisoikeusasioissa.
Niiden mukaan tietysti, kuten kenraali sanoi, -
yksilö on tärkein, ja sen jälkeen tulee yhteisö.
Ja totalitaarisissa järjestelmissä -
järjestelmä on tärkein, ja yksilö on osa järjestelmää.
Minusta se on huomionarvoista.
Muistetaan, että Yhdysvallat Bidenin noustua valtaan teki niin -
Saudi-Arabian suhteen, ja Saudi-Arabia käänsi katseet Kiinaan.
Mutta eivätkö Kiina ja Intia sorru loogiseen erehdykseen -
suvaitessaan enemmän tai vähemmän Venäjän toimia?
Ne ovat aina väittäneet, että kansallisvaltion suvereniteetti -
on pyhä ja että alueen koskemattomuus on asia, -
mitä kenenkään ei ikinä pidä loukata.
Se, mitä Venäjä teki, rikkoo räikeästi periaatetta, -
jonka päällä kaikki toisen maailmansodan jälkeen lepäsi.
Ja tuo periaate on se, että kansallisvaltion alueelle -
ei saa hyökätä eikä rajoja saa muuttaa voimalla.
Kiina ja Intia kaikki väittivät, että tämä on totta, -
mutta yhtäkkiä ne unohtivat sen.
Voinko sanoa vielä yhden asian Saudi-Arabiasta ja Iranista?
Niiden kahdenväliset suhteet ovat olleet nyt lämpenemässä, -
ja kuka on kätilö? Kiina.
Lisäksi Saudi-Arabia, Iran, Arabiemiirikunnat ja monet muut -
ovat hakeneet BRICSiin.
Asiat ovat muuttumassa. Kuuntelin tässä hiljattain puhetta, -
jonka piti George Shultz Sanfordin yliopistossa vuonna 2012.
Hän kuvaili, miten amerikkalaiset järjestivät maailman sotien jälkeen.
Maailmankauppa, maailmanpankki, -
IMF, Bretton Woods ja niin edelleen.
Maailma muotoiltiin amerikkalaisella, länsimaalaisella tavalla.
Me länsimaalaiset olemme tottuneet katsomaan asioita -
länsimaiden näkökulmasta käsin.
Ja yhtäkkiä meille valkenee, että maailmasta 30 prosentilla -
on sympatioita Venäjää kohtaan sodassa Ukrainaa vastaan.
Meidän yhteiskunnissamme.
Tarkoitan maailmassa, maailman valtioista 30 %.
Maailmasta vain 15 % -
tuomitsee Venäjän hyökkäyksen. 15 prosenttia.
Ihmisistä. - Jos lasketaan valtiot, -
jotka tuomitsevat hyökkäyksen. Maailman valtioista vain 15 %.
Asiat ovat muuttumassa, -
ja aiemmin merkityksettömistä maista maailmankaupassa, kuten Kiinasta, -
on tullut erittäin tärkeitä.
Nykyään kiinalaiset ostavat enemmän autoja kuin amerikkalaiset.
Asiat ovat siis muuttumassa. Meidän täytyy ymmärtää se -
ja puolustaa itseämme hyvin älykkäällä tavalla. Tarkoitan länttä.
Emme voi tarkastella pelkästään omaa näkökulmaamme.
Meidän pitää ymmärtää kiinalaisten ja intialaisten järjenjuoksua. Eurooppa...
Puolan entinen ulkoministeri tässä -
puhui Puolan tai muiden Itä-Euroopan maiden ja Itä-Saksan erosta.
Kun keskustelen saksalaisten kanssa, -
heillä on sellainen logiikka eurooppalaisessa politiikassa, -
että Itä-Eurooppa on erilainen ja sen pitää muuttua.
Sanon: "Te olette Euroopan unionin ainoa maa, -
jolla on eräänlainen Itä-Eurooppa omassa mahassaan."
Se on Itä-Saksa. Se on erilainen historian takia.
Ihmisillä on erilaisia tapoja tarkastella asioita.
Saksalainen Dortmundissa tai Kölnissä on lähempänä Nijmegeniä, -
Rotterdamia tai Lyonia -
kuin Leipzigiä, Varsovaa, Zagrebia tai Ljubljanaa, -
sillä ihmiset ovat erilaisia. Siellä ei ole maahanmuuttoa, -
ei ainakaan niin paljon kuin Länsi-Euroopassa, -
Alankomaissa, Saksassa, Italiassa ja niin edelleen.
Jos siis Eurooppaan halutaan todellista yhteenkuuluvuutta, -
täytyy ymmärtää ihmisten tarpeet Itä-Euroopassa.
Itäeurooppalaisten pitää ymmärtää Länsi-Euroopan erilaisuudet.
Ja lännen täytyy ymmärtää, että meidän pitää pysyä yhdessä -
pitääksemme pintamme Kiinaa ja muita ei-länsimaalaisia maita vastaan.
Mielestäni kuvaus Saksassa ei pidä paikkaansa täysin.
Enemmistö saksalaisista ja myös nuorista itäisessä Saksassa -
ajattelevat todellisuudessa länsimaalaisittain.
Tässä on sukupolviongelma.
Te entisestä Varsovan liiton maasta tulevana ymmärrätte sen varmasti.
Itäsaksalaiset eivät saaneet olla saksalaisia, -
kuten teillä oltiin puolalaisia.
Neuvostomiehityksen alla oli vain yksi mahdollisuus.
Piti olla paras Neuvostoliiton ulkopuolinen kommunistimaa.
He siis unohtivat saksalaisen identiteetin.
Se elää yhä varttuneen sukupolven keskuudessa itäisessä Saksassa.
Mutta nuoret eivät ajattele niin.
He eivät unelmoi venäläisten paluusta.
He ovat iloisia, että venäläiset ovat poissa.
En väittänyt, että ihmiset unelmoivat venäläisten paluusta, -
sillä monet vastustivat venäläisiä DDR:n aikoihin.
Sanoisin, että se on pitkälti myös tapa protestoida.
Halutaan osoittaa tyytymättömyyttä Saksojen yhdistymiseen.
He ovat yhdistymisen häviäjiä.
Täytyy ymmärtää, mitä itäsaksalaisille tapahtui.
Me pakotimme heidän päälleen jotain, -
mikä oli heille tuntematonta.
Tuota minä juuri tarkoitan.
Sen sukupolven maailma hajosi yhtäkkiä palasiksi.
Ja uusi järjestelmä ei selvästikään tuonut heille mitään hyötyä.
Heiltä lähti työpaikat.
Kaikki, mitä he olivat tehneet, oli yhtäkkiä merkityksetöntä.
Sitä oli vaikea sulattaa.
Sivilisaatioiden yhteentörmäyksen päälinja juoksi siis Saksojen välissä.
Järjestelmien yhteentörmäys.
Siirrytään seuraavaan kohtaan.
Se sisältyy näkökohtaan, jota aluksi pohdimme, -
eli mitkä ovat jakolinjat BRICS-maiden ja G7:n välillä.
Miten laajalti se liittyy myös strategiseen valtakilpailuun?
Siinä Eurooppa toissijaisena toimijana lännen leirissä -
yrittää löytää oman paikkansa.
Samaan aikaan se tajuaa, että sen pitää turvata lohkoketjunsa -
ja myös omiensa intressit eri kansallisvaltioissa, -
mukaan lukien 27 EU-jäsenmaassa sekä Isossa-Britanniassa ja muualla.
Miten valmis Eurooppa on -
luopumaan arvoista tai turvallisuudesta rahan takia?
En näe, että Eurooppa luopuu arvoista rahan takia.
Me haluaisimme turvata -
uudessa maailmanjärjestyksessä paikan, jossa voimme edistää -
niin paljon hyvinvointia ja rauhan- omaista yhteistyötä kuin mahdollista.
Mutta täytyy ymmärtää, -
että jotkut haastavat kiveen hakattua periaatetta, -
jonka varassa kaikki Euroopassa lepäsi sotien jälkeen.
Ja se oli käsitys, -
että rajoja ei saa muuttaa voimankäytöllä.
Ja jos kiinalaiset ja muut edistävät nyt ajatusta, -
että alueellinen koskemattomuus ei merkitse mitään -
ja rajoja voi muuttaa voimankäytöllä, pian vallitsee viidakon laki.
Sitä Euroopan pitää nousta vastustamaan.
Meidän pitää puolustaa sitä periaatetta, -
että laillisuusperiaate on hallitseva tekijä.
Meidän pitää puolustaa paikkaamme maailmassa tuon periaatteen takia.
Jos sitä haastetaan, on oltava valmis myös voimankäyttöön.
Tarkennan kysymystä hieman.
Venäjän hyökkäyssotaan asti Saksa oli hyvin riippuvainen -
Venäjän energiasta ja muista raaka-aineista.
Nyt Euroopan unioni on viemässä koko 27-jäsenistä blokkia -
vuoteen 2035 mennessä siihen, -
että hiilidioksidipäästöjen takia EU:n alueella -
ei saa enää myydä polttomoottoriautoja.
Kolmea akkumineraalia, -
joita sähköautoihin tarvitaan, -
tuodaan jopa 75-prosenttisesti Kiinasta.
Eikö Euroopan koko logistinen järjestelmä -
tule pakostakin olemaan Kiinan varassa -
logistiikan ja liikkumisvapauden osalta?
Se on ihan totta. Eurooppa on riippuvainen.
Euroopan suurimmissa maissa, Ranskassa ja Saksassa, ajatellaan, -
että Euroopan pitäisi pysyä puolueettomana -
Kiinan ja Yhdysvaltojen kilpailussa.
Eurooppa on riippuvainen myös mineraaleista, -
joita kehitykseen tarvitaan.
Keski-Euroopan maissa ajatellaan eri tavalla.
Siellä transatlanttiset suhteet ovat ratkaisevan tärkeät.
Tällainen ero on olemassa Euroopan unionin sisällä.
Saa nähdä, miten tilanne kehittyy.
Mielipidemittausten mukaan valtaosa eurooppalaisista on sitä mieltä, -
että pitäisi pysyä erossa Kiinan ja Yhdysvaltojen Taiwan-kiistasta.
He pitävät Kiinaa mahdollisena tai jopa tarpeellisena kumppanina, -
aivan kuten Venäjää pidettiin aikaisemmin.
Puolassa me emme ole samaa mieltä tuon linjan kanssa.
Mielestämme solidaarisuus ja transatlanttiset suhteet ovat tärkeitä.
Meitä yhdistävät samanlaiset järjestelmät ja arvot.
Arvoja pitää puolustaa.
Mutta esimerkiksi presidentti Macron on sanonut, -
että emme osallistu Taiwan-kiistaan, -
se saa meidät pohtimaan yhtenäisyyttä.
Minusta Jacek on oikeassa. Tämä on keskeinen kysymys.
Olemme olleet Venäjän rajanaapuri koko ajan, -
ja Putin sai kaikki lankaan.
Tarkoitan, että hän puhui Münchenin konferenssissa v. 2007 -
ja kertoi, mitä tulee tapahtumaan.
Kukaan ei uskonut, että hän pystyy siihen.
Se alkoi Georgiassa. Sitä seurasi hyökkäys Krimille.
Kaikki eteni askel askeleelta.
Ja meillä lännessä on taipumus uskoa, -
koska olemme hylänneet ideologiset juuremme.
Niiden pitäisi olla demokratia Kreikasta, -
laki Roomasta ja usko Jerusalemista.
Mutta ne on sysätty syrjään, -
ja nyt täällä uskotaan rahaan ja mammonaan.
Venäjällä ja Kiinassa ideologia voittaa aina rahan.
Ja lännessä ajattelemme, että raha voittaa ideologian, -
ja olimme väärässä!
Olen samaa mieltä Timon kanssa rakennelmasta.
Rakennelma on tietysti symbolisesti -
Ateena, Rooma, Jerusalem.
Teemme kaikkemme paetaksemme sitä.
Emme halua omaksua sivilisaatiomme perustuksia, -
Euroopan sivilisaation perustuksia. Sama pätee Yhdysvaltoihin.
On tärkeää todeta se.
Mutta mitä tulee Venäjään, Kiinaan ja Yhdysvaltoihin, -
käynnissä on suuri valtakilpailu.
Meidän on vaikeaa ymmärtää sitä, sillä emme ole sisällä pelissä.
Emme ole amerikkalaisia, venäläisiä emmekä kiinalaisia.
Mutta ovatko venäläiset pelissä? - Venäläiset ovat yhä pelissä.
Heillä on jotain yhteistä kiinalaisten kanssa, Etelä-Kiinan meri.
Se on alue, jota Kiina sanoo omakseen.
Sekään ei kunnioita muiden suvereniteettia, -
sillä se väittää aluetta omakseen.
Kukaan ei puhu siitä, mutta heillä on yhteiset intressit.
Meidän pitää ymmärtää, että tämä kilpailu jatkuu.
Meidän pitää kaikin keinoin edistää ajatusta siitä, -
että laki on pääperiaate, jota on kunnioitettava.
Mutta lakien yläpuolella ovat kansalliset intressit -
maailmassa, jota kansallisvaltiot hallitsevat.
Ja kansallisvaltioiden yläpuolella ei ole mitään.
Kysyn transatlanttisesta liitosta, -
josta keskustelimme pitkään ohjelman alussa.
Eurooppa pyrkii hanakasti Ranskaa lukuunottamatta -
ylläpitämään ja vahvistamaan transatlanttista liittoa -
Yhdysvaltojen turvatakuiden osalta Euroopassa.
Kun pitäisi valita puoli strategisessa valtakilpailussa, -
mitä amerikkalaiset aika suoraan vaativat -
ja myös kasvattavat ajan mittaan, -
Eurooppa ei näytä tottelevan.
Eurooppa elää jonkinlaisessa politiikanjälkeisessä maailmassa, -
jonkinlaisessa kantilaisessa paratiisissa. Se on ongelma.
Immanuel Kantin paratiisissa.
Mutta maailmaa dominoivat kansallis- valtiot. On olemassa intressejä.
Meidän pitää puolustaa itseämme ja lisätä turvallisuusyhteistyötä -
keskenämme ja amerikkalaisten kanssa.
Se on ainoa resepti, jos haluamme pidemmän päälle olla -
poliittisesti ja taloudellisesti kilpailukykyisiä.
Ellemme tee niin, meistä tulee häviäjiä.
Ottamatta mitään pois kansallisesta ideasta ja identiteetistä -
meidän eurooppalaisten pitää ymmärtää, -
että meidän pitää tehdä työtä yhdessä täyttääksemme osamme maailmassa.
Ja pitää ymmärtää, että yksin olemme liian heikkoja -
saamaan aikaan mitään.
Meidän on oltava amerikkalaisten rinnalla, -
sillä olemme riippuvaisia heistä.
Mutta kolmen peräkkäisen hallinnon ajan Washingtonissa, -
ja taustalta johtamisen käsite alkoi Obaman hallinnosta.
Se johti eristäytymisen lisääntymiseen demokraattipuolueessa, -
joka perinteisesti on ollut globalistinen.
Se vain vahvistui Trumpin aikana ja vahvistuu nyt Bidenin aikana.
Johtajuus ei näytä sopivan siihen.
Ymmärtänette, että taustalta johtamisen iskulause -
saa niskakarvani pystyyn.
Sotilaallisesti taustalta johtaminen tarkoittaa pelkuruutta.
Johtajan täytyy olla edessä. Muuten jalkaväki ei ikinä seuraa.
Taustalta johtaminen on hölynpölyä ja poliittinen iskulause.
Sen keksi joku, joka ei ole valmis ottamaan riskejä.
Mutta eikö tämä lausuma vetänyt Kiinan mukaan -
strategisen kilpailun aikaan?
Me olemme, tiedämme olevamme kilpailun alueella.
Tiedämme myös, että me eurooppalaiset ja amerikkalaiset -
olemme riippuvaisia aavan meren vapaudesta.
Jos se haastetaan Etelä-Kiinan merellä, -
kyse on kansallisista intresseistämme. Maailmankaupasta 44 % -
kulkee Malakansalmen läpi.
Jos se suljetaan, olemme ulkona.
Sama tilanne on kehittymässä Pohjoisella jäämerellä, -
joka saattaa olla sulana vuoteen 2030 mennessä.
Ellemme ole valmiita puolustamaan aavan meren vapautta, -
koko järjestelmämme romahtaa.
Jos amerikkalaiset haluavat puolustaa sitä, meidän on tuettava heitä.
Tarvittaessa meidän pitää taistella heidän rinnallaan.
Amerikkalaisten täytyy puolustaa sitä, -
sillä sekin toimii omien intressiensä pohjalta.
Jos Kiinan sallitaan nousevan alueelliseksi vallaksi, -
asiat muuttuvat merkittävästi.
Amerikkalaiset pysyvät siinä osassa maailmaa -
ja yrittävät hallita aavaa merta.
Mutta mekin olemme riippuvaisia kaupasta ja viennistä.
Se kulkee meritse, ei maitse. - Ehdottomasti.
Haluan vaihtaa hieman näkökulmaa, -
sillä merenkulun vapaus...
Kiinan kanssa liitossa on yhä enemmän maita, -
kuten Iran ja muita saman mielisiä maita, -
jotka uhkaavat merenkulun vapautta myös Hormuzinsalmessa, -
Bab el Mandebissa ja muilla alueilla, -
jotka ovat elintärkeitä mineraalien, kuten raakaöljyn kannalta.
Kolmannes maailman öljystä kulkee sieltä.
Miten laajalti eurooppalaiset pyrkivät yhdessä -
sen lisäksi, mitä britit, ranskalaiset ja muut Euroopassa tekevät, -
tehostamaan läsnäoloa muilla alueilla ja osoittamaan voimaa?
Euroopassa ymmärretään kyllä, että meidän pitää toimia yhdessä, -
kun kohtaamme ulkoisia kilpailijoita ja toimijoita, kuten Kiina.
Keski-Euroopan maat haluavat tukea Saksaa ja muita maita, -
joilla on sama linja näitä toimijoita kohtaan, -
sillä yksittäisinä maina olemme liian heikkoja -
sen haasteen edessä.
Kiinalla oli hyvä lähestymistapa Keski-Euroopan maihin.
Aluksi se oli 16+1, sitten 17+1.
Kiina halusi jakaa Euroopan unionin -
ja sopia erikseen Keski-Euroopan maiden ja Länsi-Euroopan kanssa.
Meistä se oli väärä linjaus.
Mielestämme meidän pitäisi olla yhtenäisempiä -
ja antaa Euroopan komissiolle -
tai Euroopan instituutioille -
valta edustaa Euroopan intressejä.
Tällä hetkellä meistä on hieman ongelmallista, -
että johtajat, kuten presidentti Macron ja välillä myös liittokansleri Scholz, -
edustavat Eurooppaa suhteissa näihin maihin.
Koska Euroopan instituutio käyttää valtaansa väärin.
Ei, minusta he tahtovat tehdä niin.
He haluavat pönkittää poliittista asemaansa -
ja esiintyä Euroopan johtajina.
Voimme hyväksyä Euroopan johtajaksi Michelin tai van der Leyhenin, -
tarkoitan me puolalaiset, puhumaan puolestamme, -
mutta emme voi hyväksyä muiden maiden johtajia Puolan edustajiksi.
Se on ongelma Euroopan unionissa.
Yksi sellainen on Normandia-ryhmä Ukrainan ja Venäjän asioissa.
Sen loivat Ranska ja Saksa. Ne eivät edustaneet Euroopan unionia.
Jos EU olisi ollut siellä, olisimme hyväksyneet sen, -
sillä meillä on vaikutusta ja äänioikeus siellä.
Ja tässä on Euroopan unionin johtajuuden ongelma.
Poliitikot yrittävät aina välillä edustaa -
ilman muodollista valtaa. Se heikentää Euroopan instituutioita.
Totta kai maat, kuten Kiina, ymmärtävät sen.
Se keskustelee mieluummin Ranskan ja Saksan -
kuin yhtenäisen EU:n kanssa.
Sille on vaivalloisempaa, jos vastassa on yhteinen kanta.
Sekä Venäjällä että Kiinalla on sama lähestymistapa: -
yksittäiset maat, kahdenkeskisyys, -
sillä ne ovat aina isompia kuin me yksitellen.
Mutta Euroopan unioni on suurempi kuin ne, -
ei väkiluvultaan suurempi kuin Kiina, mutta monilta muilta osin.
Haluan palata siihen, mitä kenraali Naumann sanoi meristä.
Suomi oli Arktisen neuvoston puheenjohtaja vuosina 2018―2019.
Sain toimia puheenjohtajana.
Siinä ovat mukana kaikki Pohjoismaat, Kanada, USA ja Venäjä.
Se oli hyvin tärkeä. Nyt se on lamautunut sodan takia.
Kiina osoitti valtavaa huomiota sitä kohtaan.
Kuten kenraali sanoi, Etelä-Kiinan meri on olennainen -
mutta Pohjoinen jäämeri ja arktiset merireitit ovat on nousussa, -
kun jääpeite häviää. Siihen liittyy valtavia intressejä.
Toivon, että Euroopan unioni todellakin kiinnostuisi -
ja tukisi Pohjoismaita, -
sillä tämä on sen vaihtoehtoinen reitti maailmalle.
Se on tärkeää Venäjälle, sillä se vie nesteytettyä maakaasua -
sitä reittiä pitkin.
Matka Eurooppaan lyhenee.
Myös kiinalaiset voisivat käyttää sitä -
ja kiertää Etelä-Kiinan meren Euroopan-kuljetuksissa.
Venäläisten asema on siinäkin vahva.
Euroopan pitää olla kahdella alueella paljon aiempaa tehokkaampi.
Olen kanssanne samaa mieltä. Yhteistyötä pitää tehostaa.
Nyt meillä on kompromissi maahanmuuttoasioissa.
Siinä kesti vuosia. - Seitsemän vuotta.
Lopuksi olemme yhdessä paljon tiukempia.
Jopa Saksan vihreät suostuivat tiukennuksiin -
ja yhteistyöhön laittoman maahantulon estämiseksi. Mutta...
Eikö tosin ole liian myöhäistä? - Ikinä ei ole liian myöhäistä.
Puolustuspolitiikka ja energiapolitiikka.
Nykyajan energiapolitiikka vaatii yhteistyötä, -
jotta varmistetaan pitkän aikavälin energiaomavaraisuus, -
energian tuonti -
ja puolustuspolitiikka.
Jos kysyy unkarilaiselta, puolalaiselta, virolaiselta, -
suomalaiselta, kroaatilta tai saksalaiselta, -
hän kannattaa yhteistyötä puolustuspolitiikassa.
Keskitytään puolustuspolitiikkaan, ei sukupuoli- ja seksuaalikysymyksiin.
Keskitytään siihen, mikä on tärkeää yhteiskunnille.
Aletaan tehdä yhteistyötä konsensuksen vähimmäistasolta.
Tahtoisin siirtyä aiheeseen, josta emme vielä ole ehtineet keskustella, -
ja se on Venäjän ja Ukrainan konflikti.
Ukraina käynnisti vastahyökkäyksen 5. kesäkuuta.
Siitä on tihkunut vasta vähän tietoa.
Se näyttää kuitenkin olevan vähintäänkin haastavaa.
Aloitetaan teistä, kenraali.
Millainen mahdollisuus Ukrainalla on?
Sillä ei ole sellaista voimaa, -
jota hyökkäyksessä tarvittaisiin puolustuksen murtamiseen.
Venäläiset, jotka yrittävät itsekin edetä, -
eivät hekään ole yhtenäisessä puolustusmuodostelmassa.
Minun on vaikea arvioida, sillä minullakaan ei ole paljon tietoja.
Ihailen ukrainalaisten urhoollista taistelua, -
mutta tiedän kokemuksesta, -
että mikään ei ole niin vaikeaa kuin hyökätä linnoitusasemiin -
ilman musertavaa lukumäärällistä ja materiaalista ylivoimaa, -
mitä ukrainalaisilla ei ole.
Heillä ei ole ilmaylivoimaa, mikä on iso epäedullisuus tällaisessa taistelussa.
En pysty antamaan mitään tarkkaa analyysia.
Tiedän yksinkertaisesti liian vähän kentän tilanteessa -
osatakseni kertoa, onnistuvatko he vai eivät.
Epäilen, että loppujen lopuksi saatamme nähdä -
samanlaisen väsytystaistelun kuin talvella oli.
Professori Czaputowicz.
Näyttää siltä, että tilanne on aika vaikea.
On paljon helpompi puolustaa linnoitettuja asemia kuin hyökätä.
Joukkoja tarvitaan paljon enemmän. Näinä päivinä etu on puolustuksella.
Minusta saattoi olla virhe lännen puolelta -
patistaa ukrainalaisia ja ilmaista, että heidän odotetaan hyökkäävän.
Kenties olisi ollut parempi antaa ukrainalaisille enemmän aikaa -
eikä odottaa nopeaa ratkaisua konfliktiin.
Ajoiko lännen väsymys vastahyökkäykseen?
Mielestäni poliitikot halusivat tuloksia.
He sanoivat: "Annamme teille aseita, mutta yhteiskuntiemme täytyy nähdä, -
että investointi on kannattava."
Näin oli myös Yhdysvalloissa.
Poliitikot haluavat tuloksia ja näyttöjä etenkin ennen vaaleja.
Ja lännen yhteiskuntien puolelta tulee kysymyksiä, kannattaako olla mukana.
Se on tavallaan väsymystä, mutta minusta meidän pitää mobilisoida -
kansainvälisiä yhteiskuntia ja yhteiskuntia näissä maissa -
ja hyväksyä, että konflikti voi venyä.
Lännen mahdollisuus piilee teknologisessa ylivoimassa -
mutta myös pakotteissa. Jos niitä asetetaan, -
Venäjän on vaikea investoida järjestelmänsä modernisoimiseen.
Samaan aikaan venäläiset saavat koko ajan kokemusta.
He modernisoivat armeijaansa. He ovat valmiita taistelemaan -
ja sopeutuvat tilanteeseen.
Ja Venäjä hankkii etulyöntiaseman Nato-maista, -
jotka nauttivat rauhanajasta ilman kosketusta sotaan.
Se on Natolle iso ongelma.
Ratkaisuna on siis pakotteiden ylläpitäminen -
ja kauaskantoinen politiikka.
Ehkä voidaan mobilisoida kansainvälisesti maita kuten Intia.
Ehkä Kiinakin saataisiin neutraalimmalle kannalle.
Nythän Yhdysvaltain ulkoministeri Blinken aikoo vierailla Kiinassa -
ja keskustelee muiden maiden kanssa. Ehkä taustalla on tämä ajattelu.
Minusta on tärkeää ymmärtää, -
että tämä konflikti voi kestää pidempään kuin odotammekaan.
Päästiin eroon covidista, joka oli kova isku yhteiskunnillemme -
taloudellisesti, henkisesti ja muuten.
Se kesti 1,5 vuotta, ja ihmiset lähtivät eteenpäin.
Nyt meillä on konflikti, joka on kestänyt toiset 1,5 vuotta.
Olemme yrittäneet tukea.
Olemme kärsineet kalliista polttoaineista, öljystä, sähköstä, -
ruoasta sekä korkeista koroista ja korkeasta inflaatiosta.
Yhdistettynä covidiin tämä on ollut kolme vuotta taistelua.
Miten pitkään ihmiset kestävät tätä?
Itse tietenkin olen sitä mieltä, että meidän pitää jatkaa tukemista, -
sillä kyse on meidänkin demokratiastamme.
Mutta uskon, että näemme Euroopan unionin vaaleissa -
kasvavia ääniä, jotka haastavat sitä, -
miksi meidän pitää uhrata kaikki jonkun toisen takia.
Minusta se on vaarallinen ajatus, mutta voin nähdä sen olevan tulossa.
Ja voin helposti nähdä, miten Venäjä ja Kiina -
painostavat propagandalla tätä puolta lännen yhteiskunnissa.
Mitä tulee pakotteisiin, -
pakotteet eivät oikeastaan haittaa Venäjän taloutta.
Ensimmäiset pakotteet vuosina 2014―2015 -
auttoivat venäläisiä omavaraisuuteen maataloustuotteissa.
Oletetaan, että 7―10 vuodessa -
he tulevat omavaraisimmiksi teknologialtaan.
Pakotteet eivät siis toimi.
Toiseksi Tšekin presidentti, kenraali Pavel sanoi ukrainalaisille -
kuukausi sitten: "Älkää hyökätkö, ennen kuin olette valmiit."
Ja kolmanneksi ukrainalaisten on jatkettava taistelua -
saadakseen alueensa takaisin. Sodasta tulee pitkä.
Sota muistuttaa ensimmäistä maailmansotaa.
Ja diplomatiako ei tule kysymykseen? -Ei. Puhun nyt ukrainalaisista.
Näkökulmaa on muutettava. Alueesta 20 % ei ole Ukrainan hallussa, -
mutta Venäjä ei ole vallannut loppuja 80:tä prosenttia.
Täytyy siis ajatella niin, että tämä on uuden projektin lähtökohta.
Muutamme maan länsimaalaiseksi. Siitä tulee aito demokratia, -
maa, jossa vallitsevat vapauden periaatteet ja laillisuusperiaate.
Tehdään siitä menestystarina. Rakennetaan maa uusiksi.
Tehdään se Euroopan unionin ja lännen rahalla.
Naapurissa on Puola, ja Puola on menestystarina.
Meidän pitää vaihtaa näkökulmaa.
Jatkamme taistelua alueiden takaisinsaamiseksi.
Täytyy tapahtua muutos. Ei pidä hyökätä, jos ei ole valmis.
Ei hyökätä hyökkäyksen vuoksi.
Kun käynnistää hyökkäyksen, sen on oltava tehokas.
Eikä siitä pidä kertoa etukäteen.
Olen täysin samaa mieltä Timon kanssa.
Tärkeintä on, että länsi pysyy yhtenäisenä -
ja Ukrainan tukena.
Jos epäonnistumme siinä, Putin ja Kiina voittavat.
Ja toiseksi, luultavasti käsitin väärin, -
mutta itse sanoisin selvästi, ettemme voi ikinä hyväksyä sitä, -
että neliötuumaakaan Ukrainan alueesta luovutetaan Venäjälle -
sodan seurauksena. Jos se hyväksytään, luovumme ainiaaksi -
siitä periaatteesta, että alueita ei voi anastaa voimankäytöllä.
Muuten maailmassa alkaa vallita viidakon laki.
Siksi tuosta periaatteesta täytyy pitää kiinni hinnalla millä hyvänsä.
Otan esimerkiksi Baltian maat.
Maani ei ikinä hyväksynyt -
Neuvostoliiton miehitysvaltaa Baltian maissa.
Saksa ja Yhdysvallat taisivat olla ainoita, jotka eivät tunnustaneet sitä.
Historia kertoo meidän olleen oikeassa, -
ja niin tulemme olemaan Ukrainankin asiassa.
Pitää olla kärsivällisiä ja pysyä kurssissa.
Puhun nyt psykologiasta.
Ranskalaiset eivät hyväksyneet Elsass-Lothringenin menetystä.
He rakensivat 50 vuotta uutta poliitikkosukupolvea -
ottaakseen alueen takaisin.
Mutta he eivät lakanneet kehittämästä maataan.
Sanon, että ukrainalaiset jatkavat taistelua alueensa takaisin saamiseksi.
Mutta psykologisen menestystarinan takia -
pitää keskittyä siihen, mitä on jo saavutettu: -
80 % on yhä ukrainalaisten hallussa.
Silti laiton maahanmuutto, -
vaikka olettekin optimistinen uuden sopimuksen suhteen...
En optimistinen. Olen vain realisti.
Jotta voi puolustaa omaa maataan, -
maan yhtenäisyys ainakin kulttuurisesti on elintärkeää -
tämän päivän todellisuudessa. Näimme sen Ukrainassa ja muualla.
Taistelutahto vähenee Euroopassa.
Sillä näyttäisi olevan vaikutuksia tulevaisuudessa siihen, -
mitä Eurooppa ehkä kestää.
Minäkin haluaisin pysyä optimistisena.
Kenraali Naumann, mihin suuntaan ollaan menossa lähitulevaisuudessa?
Jokaisella on aikaa parin virkkeen verran.
Meidän pitää kertoa kansalaisillemme, ja puhun nyt saksalaisista, -
että onnelliset mukavan elämän päivät, -
joina ei tarvitse tehdä mitään toisten hyväksi, ovat ohi.
Meidän pitää kestää, taistella -
ja olla valmiita puolustamaan meidän arvojärjestelmäämme -
ja tarvittaessa taistelemaan sen puolesta.
Näen Euroopan unionin yhtenäisyyden lisääntyvän haasteiden edessä -
ja Ukrainan tukemisessa.
Toivon, että Euroopan unioni pysyy yhtenäisenä.
Lisäksi ymmärretään transatlanttisten yhteyksien arvo -
meidän turvallisuudellemme.
Olen myös huomaavinani integraatiota Euroopan unionissa -
ja toivoa laajentumisesta Ukrainaan, Moldovaan ja muualle.
Maat ovat lähempänä toisiaan kuin ennen sodan alkamista.
Me tarvitsemme menestystarinoita.
Menestys tulee työnteolla ja juurtemme arvostamisella.
Meillä on suurenmoinen historia ja hyvät juuret.
Kunnioitetaan niitä ja osoitetaan maailmalle, että näin edetään.
Meidän tulisi omaksua perintömme.
Meidän tulisi vahvistaa yhteistyötä keskeisillä alueilla.
Ja meidän täytyy uskoa mahdollisuuksiimme -
pysyä innovatiivisimpana alueena maailmassa, -
tarkoitan Amerikan ja Euroopan maanosia.
Aikamme loppuu tähän. Kiitos, kenraali Naumann, -
professori Czaputowicz, herra Soini ja professori Kovac mukanaolosta!
Kiitos myös katsojille! Ensi kertaan! Hyvää illan jatkoa Helsingistä.
Lähi-itä, sivilisaation kehto, on tunnettu ammoisista ajoista asti -
yhtenä maailman monimutkaisimmista ja riitaisimmista alueista.
Tämä kansojen, uskontojen, voimien ja vaikutusten monisyinen tilkkutäkki -
voi jäädä viisaimmillekin paikoin arvoitukseksi.
Joka minuutti meitä pommitetaan informaatiolla, -
josta osa pitää paikkansa mutta valtaosa on epätarkkaa.
TV7 Israel kutsuu katsomaan ja kuuntelemaan huippuasiantuntijoita, -
joista valtaosa on ollut laatimassa Lähi-itää muovaavia linjauksia.
Katso Jerusalem Studio tiistaisin ja perjantaisin.
Kun sisältö ratkaisee.
JERUSALEM STUDIO TIISTAISIN JA PERJANTAISIN 20.30