MINNE MENET, EUROOPPA?
Yhdysvaltojen, Kiinan ja Venäjän rooli maailmanpolitiikassa kasvaa.
Euroopan on sopeutettava siihen identiteettinsä, -
turvallisuusrakenteensa ja linjauksensa.
Onko Nato yhä sen pääasiallinen poliittinen ja sotilaallinen rakenne?
Jos on, miten se suhtautuu Ukrainan sotaan -
ja Putinin pahaenteiseen ideologiaan?
Miten angloamerikkalaisen maailman ja Euroopan liittouma kehittyy?
Miten EU voi omaksua yhteisen maahanmuuttopolitiikan?
Pystyvätkö Saksa, Ranska ja muut maat vastaamaan -
Turkin, Iranin, Intian, Brasilian ja Tyynenmeren suurmaiden haasteisiin.
Iltaa! Olen Jonathan Hessen. Tämä on "Minne menet, Eurooppa", osa 16.
Tänään keskustelemassa Euroopan sisä- ja ulkoasioista ovat -
kenraali (evp.) Klaus Naumann, -
entinen Saksan asevoimien komentaja -
ja Naton sotilaskomitean puheenjohtaja.
Professori Uri Rosenthal, entinen Alankomaiden ulkoministeri.
Timo Soini, entinen Suomen ulkoministeri ja varapääministeri.
Ja professori Miro Kovac, entinen Kroatian ulkoministeri.
Aloitetaan tuttuun tapaan kenraalista.
Loisitteko katsauksen kuluneeseen kuukauteen?
Mikä oli teidän mielestänne dramaattisin käänne?
Niitähän tällä hetkellä riittää.
Maailma on kaaoksen vallassa, joten on vaikeaa nimetä vain yhtä.
Tapahtuma, jota tahdon korostaa, -
on G7-kokous hiljattain yhdestä yksinkertaisesta syystä.
Se toi selvästi ilmi, -
että G7-maat kannattavat yhteistuumin ja yksimielisesti -
Ukrainassa jatkuvan tragedian lopettamista.
Samaan aikaan, mikä minusta oli kiintoisaa, -
ne ojensivat kätensä yhteistyön merkeissä kohti Kiinaa, -
jos lukee tarkasti, mitä sanottiin.
Ja samaten kohti "globaalia etelää" -
kutsumalla mukaan johtajia mm. Intiasta ja Etelä-Afrikasta.
Minusta se kertoo selvästi, onko näkymä eurooppalainen vai ei.
Asiaintila on globaali. Kaikella, mitä tehdään, on globaali vaikutus.
Professori Rosenthal. - Jatkan siitä, mitä kenraali sanoi.
Jos pitää nostaa esiin tapahtumia, jotka minusta olivat tärkeitä, -
kääntyisin todellakin kohti etelää ja itää Eurooppaa pidemmälle.
Merkillepantavaa on myös se, -
että Kiina järjesti huippukokouksen Keski-Aasian maiden kanssa.
Se kutsui koolle maita, -
jotka ennen kuuluivat Neuvostoliittoon, mutta nyt ovat itsenäisiä.
Kazakstan, Kirgisia, -
Tadžikistan, Uzbekistan ja Turkmenistan.
Sitten on vielä se, -
että Kiina pyrkii luomaan suoran yhteyden Eurooppaan -
Venäjän alueen yli.
Minusta se todistaa sen, -
mitä koin voimakkaasti jo silloin, -
kun Venäjän vihamielisyydet Ukrainaa vastaan alkoivat.
Minulle asia oli välittömästi selvä, enkä tarkoita olla ylimielinen.
Kiinan, USA:n ja Venäjän suhteissa, -
kun puhutaan Kiinasta ja Venäjästä, Kiina on päämies -
ja Venäjä on... No, sitä voi kutsua miksi haluaa.
Agentiksi päämies―agentti-asetelmassa.
Marionettinukeksi, oman ylimielisyytensä uhriksi.
Herra Soini. - Ukraina on Euroopan avohaava.
Se on hyvin lähellä myös Suomea, joten seuraamme tilannetta tarkasti.
Olemme odottaneet Venäjän reaktioita.
Nyt niitä onkin tullut esiin, -
esimerkiksi hybridivaikuttamista -
yhteiskunnallista järjestelmäämme vastaan.
Venäjä viestii selvästi, että jotain saattaa olla tulossa.
Suomalaiset ovat käyneet hakemassa polttoainetta Venäjältä.
Odotan vain, milloin ensimmäinen suomalainen -
jää vangiksi Venäjälle.
Venäjä pyrkii aina kahdenväliseen konfliktiin.
Sille Yhdysvallat ja Euroopan unioni ovat liian isoja, -
mutta kahnaus yksittäisten maiden kanssa sopii sille.
Uskon, että Venäjä ottaa hampaisiinsa joitain Euroopan maita, -
etenkin naapurimaitaan.
Toinen kiintoisa asia on Kazakstan ja muut sellaiset maat.
Nyt on selvää, että länsi myy tavaroita Kazakstanille ja muille sen kaltaisille.
Sitten nämä vievät ne Venäjälle.
Ja millainen kuvio siihen liittyy, ja miten laajaa se on?
Vaikuttaa ikävä kyllä siltä, -
että vaikka G7 on päätymässä kenties siihen, -
että Ukrainalle voidaan lähettää hävittäjiä, -
konflikti venyy todella pitkäksi, vuosien mittaisiksi.
Olemme odottaneet aika pitkään, -
että syntyisi jonkinlaista eripuraa silovikkien keskuudessa, -
Venäjän, Putinin voimajärjestelmässä.
Professori Kovac. - Kiitos kutsusta tänne.
On kunnia ja etuoikeus keskustella näiden herrojen kanssa.
Kiitos samoin.
Sanoisin samalla tavalla kuin kenraali -
ja professori Rosenthal sanoivat.
Minusta merkillepantavinta olivat G7-kokous Japanissa -
ja selvä Kiinan-vastainen kanta.
Minulla on sellainen tunne, että lännen suurvallat eli G7-maat -
ja niiden johtajat ovat tajunneet, -
että lännen on suojeltava itseään.
Venäjän hyökkäyssodassa Ukrainaa vastaan nähdään, -
että pakotteet eivät toimi.
Olen ollut varma alusta asti, että pakotteet eivät toimi.
Venäjä saa Kiinalta tukea.
Yhdysvallat ja Kiina käyvät suurvaltakilpailua.
G7-maiden vaihtoehdoksi ovat nousseet BRICS-maat.
Ne ovat jo ohittaneet G7-maat bruttokansantuotteella mitattuna.
BRICS-maiden osuus maailman bruttokansantuotteesta on 31,5 %, -
kun G7-maiden osuus on 30 %.
Maailman väestöstä 40 % asuu BRICS-maissa.
Asiat maailmassa ovat muuttumassa ja lännen on ymmärrettävä, -
että sen pitää puolustaa itseään.
Mitä tulee poliittiseen länteen itseensä, pelkoni on...
...että hallintojärjestelmämme maailmanpolitiikassa -
ei ole tarpeeksi tehokas.
Eurooppa ei ole riittävän vahva.
Euroopan pitäisi herätä rooliinsa ja ottaa vastuu -
järjestyksen valvonnasta Euroopassa, kuten saksalaiset sanovat.
Meidän tulisi olla vahva kumppani USA:lle poliittisessa lännessä.
Samaan aikaan EU:n tulisi olla Euroopassa voimakas mahti, -
jotta se voi ylläpitää rauhaa ja turvallisuutta. Se ei ole.
Ukrainan konfliktin hoitaminen oli EU:n vastuulla. Minskin sopimukset.
Samoin entisen Jugoslavian konfliktin hoitaminen.
Mutta USA otti haltuunsa sen tilanteen 1990-luvulla.
Ja nyt USA on ottanut hoitaakseen Ukrainan kriisin hallinnan.
Eurooppalaiset ovat epäonnistuneet kahdesti. Se pitää muuttaa.
Ja amerikkalaisten pitää käsittää, että on heidänkin etunsa, -
että olemme aiempaa vahvempia kumppaneita, -
jos haluamme suojella intressejämme.
Vastaan kroatialaisen kollegamme puheenvuoroon.
Olin osittain mukana, kun Euroopan ensimmäinen virhe tapahtui -
entisessä Jugoslaviassa.
Siellä eurooppalaisilla olisi ollut mahdollisuus, -
jos olisimme olleet valmistautuneet, jos olisi ollut päättäväisyyttä seistä, -
jos olisimme noudattaneet sitä logiikkaa, -
että ei voi tunnustaa maata, kuten Kroatia, jos kieltäytyy suojelemasta, -
mikä oli Saksan silloisen ulkoministerin Hans-Dietrich Genscherin virhe.
Olemme oppineet siitä. Me eurooppalaiset tiedämme, -
että Euroopassa voi tapahtua tällaista ja siihen pitää varautua.
Mutta Ukraina on eri juttu.
Siinä vastassa on lukumäärällä mitattuna -
maailman suurin ydinvalta.
Siihen on mahdotonta vastata ilman amerikkalaisia.
Jos amerikkalaiset olisivat olleet valmiit -
toimimaan Ukrainassa, Venäjän olisi pitänyt taipua.
Se on mielestäni ero 1990-luvun epäonnistumisen -
ja sen välillä, -
että valmiudet ovat näinä päivinä puutteelliset.
Siitä täytyy tehdä yksi johtopäätelmä.
Euroopassa ei ole turvallisuutta, tapahtui mitä tapahtui, -
ilman Yhdysvaltoja.
Ja Yhdysvalloille se merkitsee, -
että Yhdysvalloilla ei tule olemaan maailmanmahdin asemaa, -
ellei Euroopan rannikko ole eurooppalaisten valvonnassa -
Yhdysvaltojen merimahdin puolesta.
Molempien on ymmärrettävä tuo yhtälö.
Se tarkoittaa, että eurooppalaisilta vaaditaan paljon aiempaa enemmän -
valmiuksia puolustaa itseään. Se pätee eritoten Saksaan, -
joka on laiminlyönyt puolustustaan 20 vuoden ajan -
sanoinkuvaamattoman rajusti.
Ennen kuin mennään G7:n ja BRICSin vastakkainasetteluun, -
jolla tulee olemaan vaikutuksia maailman joka kolkkaan, -
pyytäisin professori Rosenthalilta kommenttia.
Kuulimme juuri maistiaisia strategisesta valtakilpailusta.
Miten valmis Eurooppa on hyväksymään -
kakkosaseman Yhdysvaltojen takana?
Se on tosi hyvä kysymys, -
sillä ilmapiiri Euroopassa -
on näkemykseni mukaan edelleen historiaan päin nojaava, -
vaikka asiat ovat muuttuneet.
Muutos alkoi jo viime vuosisadalla.
Sitä vahvistavat tapahtumat tällä vuosisadalla.
Siksi minusta on selvää, -
että, kuten on jo sanottu, -
Eurooppa tarvitsee Yhdysvaltoja.
On ikävä huomata, -
että me tarvitsemme Yhdysvaltoja enemmän kuin se tarvitsee meitä.
Tämä yhtälö ei siis ole -
vastavuoroinen monessakaan mielessä.
Moni amerikkalainen on eri mieltä.
He sanovat kumppaneita ja liittolaisia suurimpana valttina Kiinaa vastaan.
Aivan, sillä heistä on mukavaa, että eurooppalaiset ovat mukana.
Totuus kuitenkin selviää, kun katsoo puolustusmenoja.
Kenraali Naumann jo viittasikin siihen.
Näen sen jo nyt omassa maassani ja muissa maissa.
Maat ovat kuluttaneet suuria summia -
Ukrainan―Venäjän sotaan.
Huomaan, että ainakin omassa maassani -
vastustetaan sitä, että jatkossa menot pidetään sillä tasolla.
Ja siltikään maani ei täytä -
vielä edes Naton asettamaa tavoitetta.
Toiseksi kun puhutaan Euroopasta, -
Euroopassa on kaksi maata, -
jotka ovat turvallisuusneuvoston jäseniä -
ja joilla on ydinase.
Mutta niillä molemmilla on omat vaikeutensa.
Iso-Britannia, brexit ja surkea taloustilanne.
Se ei ole kohenemassa vuoden sisään.
Ja Ranska on tyypillisesti...
Amerikkalaiset puhuvat aina USA:n poikkeuksellisuudesta, -
mutta myös Macron tietää, miten ollaan poikkeuksellinen.
Ja vielä kun puhutaan Euroopasta, -
ja kroatialainen ystävämme puhui siitä selväsanaisesti, -
tällä hetkellä huomaan -
ja tiedän muidenkin asioita seuraavien huomanneen, -
että Euroopan unionin perustajaisät -
näkevät tänä päivänä yhä enemmän sitä, -
että painopiste on siirtymässä -
Itä- ja Keski-Euroopan suuntaan.
Ja on vain ajan kysymys, -
että kun Ukraina alkaa pyrkiä EU-jäsenmaaksi, -
esimerkiksi Länsi-Balkanin maat alkavat pyytää samaa.
Ja se on aika kaukana -
Emmanuel Macronin lausunnosta, -
että Euroopan tulisi olla strategisesti autonominen.
Ja tänä päivänä hän sanoo jopa, että sen pitäisi olla suvereeni itsessään.
Se on minun arvioni tilanteesta.
Kun tämä on sanottu, -
Euroopan unionin ja Euroopan rakennetta kritisoidaan paljon.
Monet niistä arvoista, -
joita Brysselissä mielellään korostetaan, -
eivät aina ole linjassa sen kanssa, mitä valtaosa kansalaisista ajattelee.
Herra Soini on tuonut tätä voimakkaasti esiin. Olette sanonut: -
"Emme vastusta Eurooppaa vaan tämänlaista Eurooppaa, -
joka on byrokraattinen, keskitetty ja epädemokraattinen."
Näin on eurooppalaisvaltioissa, -
jotka kaikki ovat valinneet demokratian johtamisen ja hallitsemisen muodoksi.
Näyttää siltä kuin EU olisi viemässä sitä pois.
Olen istunut Euroopan parlamentissa kaksi vuotta.
Sitten toimin ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajana -
ja ulkoministerinä neljä vuotta.
Jokaisessa virassa huomasin, -
että se tila, jossa pienet maat -
voivat päättää asioista itsenäisesti, -
kapenee kapenemistaan koko ajan.
Yksi iso kysymys on se, että pikkumaille -
yksimielisyyden vaatimus päätöksenteossa -
on ollut tietyllä tavalla keino vaikuttaa.
Mutta nyt liikkuu vahvoja huhuja siitä, -
että yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka -
ratkaistaisiin jatkossa määräenemmistöllä.
Ymmärrän sen siinä mielessä, että aika moni maa -
on kyllästynyt tiettyihin maihin, jotka estävät aina päätöksiä -
milloin mistäkin aiheesta.
Se on antanut Brysselille ja keskuskoneistolle mahdollisuuden -
tajuta, että nyt on hetki kasvattaa omaa valtaa.
Euroopan yhteistyössä on kaksi rakennetta.
Yksi on Euroopan parlamentti ja komissio. Ne ovat liittorakenteita.
Sitten on ministerineuvosto, joka edustaa kansallisia parlamentteja.
Niiden välillä on jatkuva kilpailu ja kädenvääntö siitä, -
kumman tahdissa marssitaan.
Mutta mikä tärkeintä, me tarvitsemme Amerikkaa.
Kun olin ministeri, käytiin paljon keskustelua -
taloudellisesta kehityksestä. Käytiin TTIP-neuvotteluja.
Kukaan ei puhu siitä enää.
Nyt huhutaan, että Yhdysvallat suojelee ns. "vihreää teknologiaa".
Ja nyt Macron käynnistelee Euroopan itsehallintoa -
suojellakseen Euroopan suuryrityksiä.
Ei pieniä ihmisiä vaan suuryrityksiä.
Se voi aiheuttaa melkoisia yllätyksiä -
Euroopan parlamentin vaaleissa ensi keväänä.
Voi tapahtua samanlaista kuin esimerkiksi Alankomaissa, -
jossa eräs nainen maaseudun puolueesta -
sai yhtäkkiä valtavasti kannatusta. Samaa voi tapahtua eri maissa, -
jos ihmiset kyllästyvät siihen, ettei heillä ole sananvaltaa.
Iso turvallisuuskysymys on tietysti Ukraina.
Olen samaa mieltä siitä, että Amerikka pelastaa meidät taas.
Se pelasti meidät kummassakin maailmansodassa, -
kylmässä sodassa ja nyt tässä sodassa.
Ja monessa muussa asiassa.
Miten selviäisimme, jos Yhdysvallat kyllästyisi Eurooppaan?
Ja sielläkin on tulossa vaalit.
Kuka nousee republikaanien ehdokkaaksi?
Biden on, miten sen sanoisi nätisti...
Ei ehkä seksikkäin ehdokas.
Silti hänen uudelleenvalintansa on edelleen mahdollista.
Mutta onko Euroopalla ja Ukrainalla -
tai Euroopalla ylipäätään mitään osaa -
presidentinvaalien kampanjassa?
Vai keskitytäänkö siinä vain Yhdysvaltojen sisäisiin asioihin?
Bidenin kannatusluvut ovat Yhdysvaltain historian alhaisimmat.
Siksi olisin yllättynyt ja huolissani Euroopan ja USA:n suhteista, -
jos amerikkalaiset valitsevat Bidenin uudelleen johtamaan maataan.
Kysymys teille, tohtori Kovac.
Kun tarkastellaan tämänhetkistä tilannetta, -
professori Rosenthal sanoi aiemmin ja herra Soini juuri äsken, -
että Euroopan unionia johtaa komissio eikä ministerineuvosto.
Se takaa johtajille kyvyn ohjata -
unionia tiettyyn suuntaan.
Eikö se olekin jokseenkin haitallista?
Sekin on kansalaisten intressien vastaista.
Sanoisin, että olemme kaikki samaa mieltä -
USA:n kumppanuuden merkityksestä.
Ilman USA:ta Kroatia ei olisi pystynyt vapautumaan.
Siinä onnistuttiin USA:n tuen ansiosta, -
epävirallisen tuen ansiosta, vuonna 1995.
Rouva von der Leyhen on hyvin älykäs.
Hän on nähtävästi onnistunut -
rakentamaan hyvät suhteet Bideniin.
Se auttaa häntä tehtävässään -
myös suhteessa sotaan, jota Venäjä käy Ukrainaa vastaan.
Ymmärrän, että "päälliköt", -
kuten pääministereitä ja johtajia Euroopan unionissa kutsutaan, -
eivät ole siihen tyytyväisiä, mutta asia on näin.
Tällä hetkellä ei ole vaihtoehtoa.
Vaikka Trump olisi presidenttinä, -
van der Leyhen olisi Euroopan komission puheenjohtaja.
Jos Yhdysvaltojen linja Ukrainaan olisi sama, -
komission ja USA:n täytyisi silti toimia kumppaneina.
Se voi muuttua, jos Trump valitaan.
Silti olen sitä mieltä, -
että pidemmän päälle USA tarvitsee -
paljon aiempaa vahvempaa Euroopan unionia.
Euroopan pitää huolehtia itsestään ja turvallisuudestaan aiempaa enemmän.
Samaan aikaan pitää hoitaa suhdetta USA:han. Se on keskeisen tärkeää.
Euroopan olisi hullua alkaa toimia autonomisesti.
Se ei toimisi. Ei löytyisi yhteisymmärrystä.
Ranska haluaisi sitä, ja Saksa ei hyväksyisi sitä, ei myöskään Puola.
Sitä ei ole siis mahdollista toteuttaa.
Se on kiva idea, ymmärrän sen, mutta se ei ole toteuttamiskelpoinen.
Ja vielä: Trump suhtautui aggressiivisesti puolustusmenoihin.
Sanoin, että se on EU:lle mahdollisuus seistä vahvemmin omilla jaloillaan.
Hän oli oikeassa. Meidän pitää satsata puolustukseen.
Ja jos teemme niin, meillä on enemmän sananvaltaa.
Ellei satsaa puolustukseen -
ja odottaa vain, että amerikkalaiset satsaavat Euroopan puolustukseen, -
siinä ei ole järkeä. Lisäsatsaus lisää sananvaltaa.
Valitettavasti niin ei käynyt.
Euroopan, EU:n ja isoimpien maiden -
pitää hankkia uudelleen valmiudet toimia strategisesti.
Se valmius menetettiin toisen maailmansodan jälkeen.
Se oli ongelma jo ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Strateginen toiminta- ja ajattelukyky katosi toisen maailmansodan jälkeen.
Ja puheenvuoroni lopuksi vielä viimeinen ajatus: -
Ajatus puolustusyhteisöstä vuonna 1954 tuli amerikkalaisilta.
Ajatus Euroopan yhteisön luomisesta oli amerikkalaisten.
Mutta Saksan aseistaminen ei mennyt läpi Ranskan parlamentissa.
Amerikkalaiset halusivat puolustusyhteisön.
Ranskalaiset vastustivat sitä v. 1954.
Sitten amerikkalaiset ottivat Saksan Natoon -
ja hylkäsivät puolustusyhteisöidean.
Liittokansleri Adenauer oli siitä iloinen.
Se avasi oven kohti Yhdysvaltoja.
Kenraali, kun tarkastellaan tätä asiakokonaisuutta, -
Eurooppa tulee kohtaamaan monia haasteita, -
valitsi se minkä tien tahansa, mutta yksi asia on selvä.
Sen itäreuna on jatkossakin haavoittuvainen, -
ja haaste, joka Euroopalla on itärajallaan, -
liittyy uuteen maailmanjärjestykseen -
Venäjän hyökkäyssodan poliittisten ja juridisten vaikutusten valossa.
Miten Eurooppa pystyy vastaamaan siihen, -
kun se ei ole päättämässä, miten tämä todellisuus kehittyy?
Sanoisin ensiksikin kuunneltuani keskusteluamme tähän asti, -
että emme ole maininneet seikkaa, joka ratkaisee kaiken.
Strategia päätetään -
geostrategisten tekijöiden pohjalta.
Geostrateginen tekijä, joka pysyy muuttumattomana, -
on se, että Euroopalla ei ole turvallisuutta, -
ellei se pysty valvomaan Atlanttia.
Sen takia meille eurooppalaisille on täysin välttämätöntä -
olla liitossa Amerikan Yhdysvaltojen kanssa.
Ilman sitä ei ole mitään turvallisuutta.
Sellaisia liittoja ei muodosteta -
ystävyyden, arvojen ja uskomusten perustalle.
Ne perustuvat intresseihin.
Amerikkalaisilla on yksi intressi, joka liittyy eurooppalaisiin.
Meidän pitää huolehtia Euroopan maanosasta.
Pystymme siihen, ja meidän on tehtävä se.
Ei ole epäilystäkään. Päähuomio on nyt idässä.
Ja meidän pitää pystyä -
puolustautumaan Venäjää vastaan.
Se on tärkein painopiste tulevina vuosina.
Se vie vuosia. Meidän eurooppalaisten pitäisi yhdistää toimintomme.
Ei voi jatkaa niin kuin nyt tehdään, -
että kuusi eri eurooppalaisyhtiötä valmistaa kuutta eri lentokonetta.
Se on naurettavaa.
Tai että on tusinan verran eri panssarivaunuja.
Jos pystymme yhdistämään toimintomme, -
voisimme säästää vuosittain suunnilleen 10―20 miljardia.
Nyt se menee hukkaan, kun pidetään kiinni kansallisesta egoismista.
Jos pystyisimme yhdistämään kykymme, -
pysyisimme kumppanina, jota amerikkalaiset arvostaisivat.
Se tuo minut Macroniin.
Hän ei ilmeisesti ole aivan ymmärtänyt, -
mitä autonomia todella merkitsee eurooppalaiselle strategialle.
Hän sanoi lähdettyään Pekingistä, -
että eurooppalaisten ei tulisi välittää indopasifisen merialueen tilanteesta.
Hän ei ole käsittänyt, että Euroopan strategia vaatii globaalia ajattelua.
Emme voi kääntää selkäämme Malakansalmelle, -
jonka kautta kulkee kaupastamme 44 %, -
jos se on vaarannettuna. Meidän pitää olla varautuneita siellä.
Jos haluamme olla Yhdysvalloille luotettava kumppani sielläkin, -
Yhdysvallat arvostaa sitä.
Näin me molemmat, Eurooppa ja Yhdysvallat, -
pystymme löytämään ratkaisun Kiinan kanssa, -
niin ettei päädytä konfliktiin ja sotaan.
Se tässä on panoksena. Meidän tulisi ymmärtää se.
Jos tekisimme näin, Euroopalle kaikki vaihtoehdot olisivat avoimia.
Minusta meillä on yhä mahdollisuus.
Kun puhutaan säästöistä, EU pystyisi varmasti löytämään säästökohteita -
etenkin yhteisessä aseteollisuudessa.
En ole varma, olisivatko maat valmiita luopumaan nykyisestä tilanteesta.
Mutta otetaan esimerkiksi Alankomaat ja Saksa.
Niiden asevoimat näyttävät olevan yhdistymässä.
Nyt maat ovat hankkimassa yhteistä ballistista järjestelmää.
Eikö se heikennä Alankomaiden kansallista suvereniteettia?
Otetaan vielä huomioon, että Alankomaiden perustuslaissa -
artiklassa 91, ellen erehdy, luovutaan jo suvereniteetista.
Kaikki, mitä Brysselissä päätetään, -
vaikuttaa päätöksentekoon Alankomaissa.
Jälkimmäinen kohta pitää paikkansa.
Eli ensimmäinen ei.
Maani on päättänyt jo ajat sitten, -
että kansainvälinen laki ja kansainväliset sopimukset -
ovat kansallisen lakimme yläpuolella.
Ja näin ollen suvereniteettimme -
on pitkälti suvereniteettia -
melkoisin varauksin.
Ja mitä tulee siihen, että asevoimamme ovat...
...hyvin voimakkaasti yhteydessä Saksan puolustusvoimiin, -
ja ne jopa integroivat sotilasyksiköitä sen kanssa...
Olin mukana, kun prosessia aloiteltiin.
Alankomaalaiset kannattavat sitä tällä hetkellä täysin.
Se ei siis pidä paikkaansa.
Mutta katsotaanpa asiaa kahdelta muulta kantilta.
Ensinnäkin, kuten jo sanottua, kun kyse on Euroopasta, -
alankomaalaisten ja muidenkin jäsenmaiden kansalaisten -
on vaikeaa suhtautua Euroopan komissioon.
Sehän on puoliksi poliittinen -
ja puoliksi byrokraattinen elin.
Todellisuudessa Euroopan päivittäisissä asioissa -
se on ministerineuvostoa ylempänä, kuten täällä jo todettiin.
Minusta se on hyvin epämiellyttävä huomio.
Ja sitä pidetään toissijaisena Euroopan kysymyksessä.
Samaan aikaan ministerineuvosto...
...kokoaa maiden poliittiset johtajat.
Minusta se on yksi ahdingoista tai ongelmista.
Emme voi uppoutua nyt -
kaikenlaisiin institutionaalisiin seikkailuihin Euroopassa.
Mutta niin kuin asiat ovat nyt, -
Euroopan arkkitehtuuri, johon viittasitte, -
ei ole sillä tasolla, -
mitä suuri yleisö Euroopassa haluaa nähdä.
Minulla on täysin eri sanoma Euroopan globaalista näkökulmasta.
Ennen kuin Ukrainan ja Venäjän sota alkoi, -
puhuttiin paljon Euroopan joutumisesta puristuksiin -
Yhdysvaltojen ja Kiinan väliin.
Nyt puhutaan siitä, että Euroopan täytyy ehdottomasti -
panostaa transatlanttiseen näkökulmaan -
ja tehdä yhteistyötä Yhdysvaltojen kanssa.
Silti edelleen näkee, -
että Euroopan johtajat yksi toisensa jälkeen -
tapaavat kiinalaisia ystäviään yksinkertaisista kaupallisista syistä.
Kun puhutaan taloudesta, -
Yhdysvaltojen ja Euroopan intressit eivät ole yhteneviä.
Niiden välillä käydään kovaa kilpailua.
Siksi on ongelmallista sanoa, -
että olemme yksinkertaisesti Yhdysvaltojen liittolaisia, -
kun Yhdysvallat ajaa erittäin kovaa linjaa -
taloudellisesti Kiinaa vastaan.
Minusta kuva on hyvin monimutkainen.
Silti kiinalaiset tulevat Eurooppaan ja investoivat runsaasti infrastruktuuriin.
Se ottaa haltuun satamia Kreikassa ja investoi Hampurissa.
Sitä rajoitetaan. Euroopan maat ymmärtävät, -
ettei niiden pidä yksinkertaisesti vain luovuttaa -
teknologiaansa kiinalaisille.
Alankomaalaista ASML-siruvalmistajaa rajoitetaan, -
niin ettei se voi viedä -
kehittyneimpiä laitteita Kiinaan.
Rajoitus asetettiin presidentti Bidenin voimakkaan painostuksen jälkeen.
Pääministerimme piti mennä Washingtoniin kuulemaan viesti.
Jonathan... - Lyhyesti.
Yksi tärkeä virke G7-kokouksessa hiljattain oli se, -
että G7, mukaan lukien Yhdysvallat, hyväksyi Kiinan osalta -
riskien poistamisen käsitteen.
Se ei enää ole täysi saarto.
Ei irrottautuminen vaan riskien poisto.
Herra Soini, tilanne Ukrainassa jatkuu huolestuttavana -
kaikkien Euroopan maiden, erityisesti Suomen, kannalta.
Suomi liittyi hiljattain Natoon.
Miten suuri kiistakysymys se edelleen on -
Suomen johtajien keskuudessa?
Nythän se siirtynee konservatiivisempaan suuntaan.
Muuttuvatko asenteet, ei Ukrainaa kohtaan, -
vaan Ukrainalle annettavan tuen määrää kohtaan?
Ukraina on meille hyvin rakas syistä, jotka ovat ilmeiset.
Meidän sivustassamme Baltian maiden turvallisuutta -
ei voida puolustaa ilman Suomea ja Ruotsia.
Nyt Ruotsi on edelleen odotushuoneessa.
Se on... Miten sen sanoisi?
Se on surullista, valitettavaa ja nöyryyttävääkin.
Se riippuu herra Erdoganista, joka voi tulla uudelleen valituksi.
Tämä asia pitäisi ratkaista.
Mutta pidemmän päälle -
näen ongelmia myös taloudessa.
Tarvitaan jälleenrakennusta.
Se pitää suunnitella ja toteuttaa.
Ukrainaa on alettava jälleenrakentaa.
Sen aloittamisen kanssa ei voi odottaa kahta tai kolmea vuotta.
On aloitettava senkin uhalla, että sota jatkuu.
Muuten Ukraina murenee raunioiksi.
Se ei kykene toimimaan, ja lisää ihmisiä lähtee maasta.
Ukrainassa on 44 miljoonaa asukasta.
Kenties jo 8 miljoonaa on jo lähtenyt.
Toiset 8 miljoonaa voi lähteä, koska ei ole asuntoja, -
infrastruktuuria ja kouluja.
Meidän pitää toimia paljon nopeammin kuin tähän asti on ajateltu.
Ja totta kai on lähestulkoon harhaoppista sanoa, -
että sota täytyy lopettaa.
Emme voi keskustella Venäjän kanssa, koska se on hyökkääjä.
Ainoa hyväksyttävä ratkaisu on se, että Venäjä lähtee.
Minulla on sellainen tunne, että se ei lähde kovin helpolla.
Miten ihmeessä lopetamme konfliktin?
En uskalla ehdottaa, -
että Venäjän kanssa neuvoteltaisiin.
Mutta katsokaapa paavia. Paavilla on suunnitelma.
Kaikki ovat yksimielisiä siitä, että tappamiseen pitää tulla loppu.
Kun kysytään, milloin, viiden vuoden päästä.
Se sai Puolan muuttamaan retoriikkaa.
Niin. Tilanne on todella erittäin vaikea.
Ja pelkäänpä, että Afrikassa -
on muodostumassa uusi siirtolaiskriisi, -
jos Sudanissa ja Lähi-idässä kiehuu.
Mitä jos Erdogan päästää syyrialaiset lähtemään?
Heitä on siellä 3 miljoonaa.
Sehän voisi testata Eurooppaa -
samalla tavalla kuin vuosina 2015 ja 2016. Se oli hirvittävää.
Olin silloin ulkoministerinä.
Miljoona ihmistä tuli Saksan kautta myös Suomeen, Ruotsiin ja Norjaan.
Emme enää kestäisi sellaista.
Ja siltikään meillä ei ole taakanjakojärjestelmää -
Euroopan maiden välillä, jos puhkeaa uusi kriisi.
Olemme aivan paljain käsin.
Se on osa Merkelin perintöä, jonka Merkel haluaisi unohtaa.
Hänhän loppujen lopuksi nimitti Ursula van der Leyhenin, -
joka johtaa Euroopan unionia, Euroopan komissiota.
Kuka tietää, millaisia linjauksia vielä tulee?
Professori Kovac, haluaisin kuulla näkökulmanne Ukrainasta -
ja myös Kroatian vinkkelistä -
ottaen huomioon maantieteellisen sijainnin -
ja sen merkityksen siinä asiayhteydessä.
Miten kiperä haaste se on -
Baltian maille mutta myös erityisesti Kroatialle?
Vuonna 2015 olin Washingtonissa EPP:n konferenssissa.
Myös Mike Pompeo oli siellä. Siihen aikaan hän oli kongressiedustaja.
Edustajainhuoneen jäsen Kansasista.
Sanoin siellä, -
että Ukrainaan tarvitaan rauhanturvajoukot.
Lännen olisi pitänyt lähettää -
ukrainalaisten vaatimusten mukaisesti rauhanturvajoukot sinne paikan päälle.
Niin ei tehty. Venäjä ei varmasti olisi hyökännyt toista kertaa, -
jos siellä olisi ollut kanadalaisia, brittejä tai kroaatteja.
Meillä oli sama tilanne. Totta kai Venäjä on eri juttu.
Venäjä ei ole Serbia, ja Putin ei ole Milosevic.
Putinilla on ydinasearsenaalin takaama valta.
Mutta Putin ei ollut niin vahva 10―12 vuotta sitten kuin nyt.
Amerikkalaiskenraali Cavoli, EUCOMin komentaja, sanoi, -
että sota ei ole vaikuttanut Venäjän armeijaan. Se on yhä hyvin vahva.
Venäjä rakentaa armeijansa. Nyt se on koulutettu.
Minusta suurin virhe, joka tehtiin, oli se, -
ettei Ukrainaan lähetetty rauhanturvajoukkoja vuonna 2015.
Tilanne olisi nyt eri. Venäjä ei olisi hyökännyt -
kanadalaisten, brittien ja amerikkalaisten kimppuun.
Venäjä olisi estänyt sen turvallisuusneuvostossa.
Se olisi voinut olla länsijohtoinen. Näin uskon. Voin olla väärässäkin.
Tällä hetkellä ukrainalaiset käyvät urheaa taistelua, luonnollisesti.
Mutta samaan aikaan jos lukee esimerkiksi kansallisen...
...raportin, jonka on julkaissut -
kansallisen tiedustelupalvelun johtaja Avril Haines.
Siinä sanottiin selvästi, -
että riskiarviokartoituksen perusteella ei ole todennäköistä, -
että Venäjä valtaa tänä vuonna koko Donbasin.
Mitä se tarkoittaa?
Sitä, että ajatellaan yhä, että Venäjä voi onnistua valtaamaan Donbasin.
En myöskään pidä siitä, että Ukraina toitottaa hyökkäävänsä.
Sellaisesta ei puhuta.
Toki heidän on tarpeen rohkaista omaa väkeään ja meitä, liittolaisia.
Mutta emme tehneet niin Kroatiassa vuonna 1995.
Emme puhuneet hyökkäyksistä halaistua sanaa -
toukokuussa ja elokuussa 1995. Me vain hyökkäsimme.
Sellaista ei tehdä. Nyt on toukokuun loppu.
He puhuvat keväthyökkäyksestä.
Kolmen viikon päästä alkaa kesä. Keväthyökkäystä ei ole vielä tullut.
Ei ole fiksua puhua suurhyökkäyksestä.
Se vain valmistellaan ja toteutetaan.
Se tulee olemaan vaikeaa.
Täytyy olla varma, että venäläiset... Ja tämä on oma arvioni -
sen pohjalta, mitä amerikkalaiset ja tiedustelujohtaja Haines sanovat.
Ja tämä on hullua. Jos Putin kokee häviävänsä sodan -
eli että hän ei voi pitää alueita, jotka hän on voittanut, -
hän saattaa käyttää ydinaseita. Sitä ei pidä poissulkea.
Jos miettii, miten johtaja, suurvallan johtaja, ajattelee, -
sellaista ei ikävä kyllä voi poissulkea. Se on iso riski.
Vaikka se maksaisi suhteet Kiinaan, muihin ja BRICS-maihin.
Niin, mutta ensi vuonna myös Venäjällä käydään vaalit.
Jos Putin haluaa jatkaa vallassa, mitä hän tekee? Antautuuko hän?
Hyvä kysymys. - Voisinko keskeyttää?
Lyhyesti. - Tuo on hätkähdyttävää.
Viimeksi kun olimme koolla täällä, -
sanoin panneeni merkille kaksi reunaehtoa.
Se, että Venäjä ei saa käyttää ydinaseita, -
oli Kiinan Xi Jinpingin asettama reunaehto.
Lännen puolelta vastaava reunaehto näyttää olevan se, -
että Ukraina ei saa vallata takaisin Krimiä.
Mutta nykyään kuulee, että niistä puhutaan eri tavalla.
Reunaehdoista puhuminen, ja tämä on minun tuntumani, -
reunaehdoista puhuminen on monimutkainen asia.
Se on tosiasia.
Kenraali Naumann, kommenttinne tästä, -
ja luen myös sitaatin teiltä: -
"Sotilasstrategia ei ole vain taisteluiden voittamista, -
vaan myös poliittisten tavoitteiden saavuttamista."
Kumpikaan ei ole saavuttanut poliittisia tavoitteitaan.
Onko niin, ettei kumpikaan ole vielä kypsä dialogille, -
jotta saataisiin läpimurto?
Emme tiedä tarkalleen, mitkä ovat Putinin todelliset tavoitteet.
Jos mietitään, mitä hän ilmoitti strategiseksi tavoitteekseen -
joulukuussa 2021, -
tämän niin kutsutun uhkavaatimuksen, -
mikä tarkoitti todellisuudessa paluuta vuoteen 1997.
Jos Putinin tavoite on se, -
meidän täytyy sanoa hänelle, -
jos emme halua vaarantaa maita, kuten Baltian maat, -
Moldavia ja muut, hänelle täytyy sanoa selvään sävyyn, -
ettei hän saa sitä, maksoi mitä maksoi, ja hän ei pysty voittamaan länttä, -
kunhan pysymme yhdessä. Se hänelle pitäisi kertoa.
Samaan aikaan meidän tulisi lakata rajoittamasta itse itseämme -
sanomalla koko ajan, että pelkäämme ydinaseita.
Jos katsoo tarkasti, mitä ydinaseilla voisi saavuttaa tässä konfliktissa, -
jos pysytään ydinaseiden taktisella tasolla, -
se ei tarkoita, että Putin voittaisi Ukrainassa.
Hän saisi paljon tuhoa aikaan, mutta hän ei voittaisi.
Hän häviäisi strategisesti ajateltuna sen, mitä hän menetti Suomen osalta.
Hän menetti Suomen niin sanottuna puolueettomana puskurivyöhykkeenä.
Nyt hänellä on 1 300 kilometriä lisää rajaa Naton kanssa.
Strateginen tappio.
Jos hän käyttäisi ydinaseita, hän kokisi saman.
Hän menettäisi Kiinan ja todennäköisesti Intian.
Se tarkoittaa globaalin etelän menettämistä.
Minusta ongelma Venäjän kanssa on se, -
että niin kauan kuin Venäjä pitää kiinni -
uuden venäläisen imperialismin ajatuksesta, -
Venäjästä ei ole neuvottelemaan rauhasta.
Niin kauan kuin se ajatus pysyy, konflikti jatkuu.
Se tarkoittaa, että meidän eurooppalaisten ja amerikkalaisten -
pitää varautua hyvin pitkäkestoiseen konfliktiin.
Voi tulla keskeytyksiä ja tulitaukoja, -
mutta niin kauan kuin ajatus venäläisestä imperialismista pysyy, -
konflikti jatkuu.
Ajattelen etenkin ydinasenäkökulmaa.
Jos valtaosa maista todella olisi huolissaan, -
ne pyrkisivät innokkaammin -
vahvistamaan ilmatorjuntajärjestelmiä.
Ainoastaan Saksa on hankkimassa Arrow 3 -järjestelmää, -
Suomi Daavidin lingon, muut maat muita järjestelmiä, kuten THAADeja.
Mutta laajemmin ei kiirehditä vahvistamaan järjestelmiä, -
joka tekisi Venäjän uhan tyhjäksi.
Professori Rosenthal, -
kun puhutaan Venäjän roolista, -
kuten ohjelman alussa sanoitte, -
Kiinan marionettinukkena, kuten hienovaraisesti sanoitte.
Voidaanko sanoa, että Venäjä näyttelee -
tiettyä osaa laajemmassa strategiassa -
strategisen valtakilpailun sisällä?
Näin Kiina ja sen kumppanit BRICSissä...
Etelä-Afrikka tukee Venäjää sotilaskalustolla, -
vaikka se aluksi väitti muuta, mutta Yhdysvallat paljasti totuuden.
Intia näyttelee yhä suurempaa osaa.
Se hankkii materiaalia Venäjältä ja Kiinasta, -
vaikka en ymmärrä, miten Intian ja Kiinan suhde toimii.
Miten näet tilanteen kehittyvän?
Ukrainan―Venäjän sodan alusta alkaen -
puhuttiin, että Venäjä on ahdistettu nurkkaan -
ja että se on ajettu niin kutsutusta kansainvälisestä yhteisöstä.
Minä näin asian eri tavalla.
Kaikki lännessä puhuivat siitä, -
miten YK:n yleiskokouksen päätöslauselmat -
hyväksyttiin äänin 140―7.
Mutta minä katsoin, ketkä pidättäytyivät äänestämästä.
Pidättyneet edustivat maailman asukkaista yli puolta.
Intia, Kiina ja Etelä-Afrikka, esimerkiksi.
BRICSissä on kirjain R. Se edustaa Venäjää.
Siellä on Brasilia, joka noudattaa omaa linjaansa -
tässä konfliktissa ja sodassa.
Sitten on Intia. Se jo mainittiin.
Kiina. Sekin mainittiin.
Ajatus siitä, että Venäjä on eristetty, -
niin pitkälle kuin haluamme, on melko kyseenalainen.
Samaan aikaan, toistan itseäni, joten puhun lyhyesti, -
kun katsotaan Kiinan ja Venäjän suhteita, -
Venäjä on toiminut hyvin typerästi -
hyökkäämällä Ukrainaan, -
koska se on vastoin kaikkea sitä, -
mitä Kiina sanoo edustavansa, -
nimittäin luotettavaa toimittajaa maailmanjärjestyksessä.
Ohjelma on lähestymässä loppuaan.
Annan jokaiselle vielä tilaisuuden puheenvuoroon ja loppuarvioon.
Aloitetaan teistä.
Yritän olla optimistinen, sillä sitä ihmiset tarvitsevat.
On ollut talouskriisiä, ruoan ja polttoaineen hinnannousua, -
sähkön hinnannousua, korkojen nousua ja inflaatiota.
Ihmiset tarvitsevat toivoa.
Meidän tulisi pystyä takaamaan, -
että vielä on elämää elettävänä.
Minäkin olen optimistinen. Lännen pitää pysyä yhtenäisenä.
Lisäksi meidän pitää yrittää ymmärtää, miten kiinalaiset ajattelevat -
ja miten venäläiset ajattelevat.
Tulisi olla hyvin varovainen, -
kun on kyse meidän omista lännessä tehdyistä teorioistamme.
Jos järjestäydymme hyvin, -
uskon, että pystymme yhä olemaan tilanteen herroja.
Minäkin yritän olla optimistinen.
Meidän tulisi tehdä selväksi kiinalaisille ja venäläisille, -
että olemme valmiit keskustelemaan uudesta maailmanjärjestyksestä, -
joka perustuu moninapaisuuteen, -
kunhan me kaikki voimme vakuuttaa toinen toisellemme, -
että yksi periaate pysyy kulmakivenä.
Se on se, että kaikki mukana olevat kunnioittavat -
alueellista koskemattomuutta eivätkä muuta rajoja voimankäytöllä.
Minäkin yritän olla mahdollisimman optimistinen.
Sanon, että on huomattavaa, -
että kun Ukrainan ja Venäjän sota alkoi, -
venäläiset arvioivat hyvin pahasti pieleen -
lännen kyvyn pysyä lujana ja yhtenäisenä.
Ja meidän tulisi ymmärtää, että globaalissa asiayhteydessä -
meillä on demokratiamme, ja meidän pitää puolustaa sitä -
niiltä, jotka eivät halua vaalia sitä ajatusta.
On kiva päättää optimistisuuteen. Kenraali Naumann, -
professori Rosenthal, herra Soini ja professori Kovac, kiitos tästä.
Kiitos myös katsojille! Näkemiin täältä Helsingistä.
Suomennos: Marianne Tenetz