MINNE MENET, EUROOPPA?
Venäjän hyökkäyssodan alkamisesta on kulunut nyt 14 kuukautta.
Tuloksena on kymmeniätuhansia kuolleita -
ja Euroopan pahin pakolaiskriisi sitten maailmansotien.
Vaikka sotaa on kestänyt 14 kuukautta, -
Venäjä ja Ukraina eivät kumpikaan ole päässeet poliittisiin tavoitteisiinsa.
Lännen tiedustelupalveluista suurin osa pitää kiinni arviosta, -
jonka mukaan konflikti Euroopassa pitkittyy -
ja mahdollisesti leviää muille alueille.
Euroopan mailla on vaikeuksia tottua muuttuvaan todellisuuteen -
strategisessa valtakilpailussa.
Samanaikaisesti takelteleva maahanmuuttopolitiikka -
uhkaa maanosan demografista koostumusta.
Iltaa! Olen Jonathan Hessen. Tämä on "Minne menet, Eurooppa", osa 15.
Analysoimassa Euroopan sisä- ja ulkoasioita -
ovat kenraali Klaus Naumann, -
Saksan Bundeswehrin entinen komentaja -
ja Naton sotilaskomitean puheenjohtaja.
Rafael Bardaji, Worldwide Strategy -järjestön johtaja, -
turvallisuusneuvonantaja Espanjasta.
Professori Uri Rosenthal, Alankomaiden entinen ulkoministeri.
Ja Timo Soini, Suomen entinen ulkoministeri ja varapääministeri.
Kiitos, että tulitte mukaan.
Kenraali Naumann, aloitetaan Ukrainan sodasta.
Sota ja taistelut jatkuvat.
Millainen käsitys teillä on tämänhetkisestä tilanteesta?
Aloitan sanomalla, että on erittäin suuri ilo -
olla täällä ensimmäistä kertaa Naton alueella.
Minusta se on suurimpia saavutuksia -
näiden 14 kuukauden aikana, joina sotaa on käyty.
Tosin itse ajattelen, -
että sotaa ei ole käyty 14 kuukautta vaan lähes kymmenen vuotta.
Se alkoi Krimin liittämisestä Venäjään vuonna 2014.
Jos tarkastellaan tämänhetkistä tilannetta, -
mielestäni täytyy todeta, että ollaan pattitilanteessa.
Ei tiedetä tarkalleen, kumpi on niskan päällä ja voitolla.
Vastustan poliitikkojen holtittomia puheita, -
joiden mukaan Ukrainan voitto on lähellä.
Sitä on yksinkertaisesti mahdotonta ennustaa tällä hetkellä.
Toki pidän kaikki sormet ristissä, että he onnistuvat.
Jos he epäonnistuvat, -
tulemme näkemään maailman, jossa valtaa luodaan voimankäytöllä.
Sellainen maailma on hyvin vaarallinen meille kaikille.
Siksi toivon ja pidän sormet ristissä, että Ukraina menestyy, -
mutta en voi puhua voitosta.
En tiedä, missä Ukraina käynnistää keväthyökkäyksensä.
En pysty arvioimaan sen lopputulosta.
Ellei tiedä, missä he hyökkäävät, -
on mahdotonta arvioida, millaiset ovat mahdollisuudet.
Kaikki riippuu siitä, että me lännessä pysymme yhtenäisenä -
ukrainalaisten rinnalla ja teemme kaiken voitavamme.
Eikä pidä puhua Putinin poistamisesta, -
kuten eräs näkyvä henkilö Saksassa on tehnyt viime aikoina.
Minusta se on hyvin tyhmää, -
sillä se viittaa läheisesti hallinnon vaihtamiseen.
Jos tarjoaa Putinille sellaisia lauseita siteerattavaksi, -
hän kokoaa taakseen paljon tukea -
niin kutsutussa kolmannessa maailmassa.
Tässä palaan takaisin alustukseenne.
Loppu kädessä tämä sota merkitsee -
uuden maailmanjärjestyksen luomisen alkutahteja.
Se ei rajoitu vain Eurooppaan.
Sillä on paljon laajempi, maailmanlaajuinen ulottuvuus.
Tohtori Rafael Bardaji.
Kun hyökkäys alkoi, -
ajattelimme, että Ukraina ei voi hävitä sotaa, -
mutta Venäjä ei voinut voittaa.
14 kuukautta myöhemmin tilanne on päinvastainen.
Nyt hyökkäys on Ukrainan käsissä.
Ukraina ei voi voittaa sotaa, mutta Putin ei voi myöskään hävitä.
En tiedä, miten yhtälö ratkaistaan.
Kaikki odottivat hyökkäystä tai vastahyökkäystä keväällä.
Tiedämme, että molemmilla on kalusto-ongelmia ja ammuspula.
Taistelutahtoa ja kunnianhimoa on kuitenkin edelleen, -
joten poliittiset neuvottelut eivät ole mahdollisia lähitulevaisuudessa.
Jos jompikumpi voittaa, sen on oltava sotilaallinen voitto.
Kumpi siihen pystyy? En tiedä, sillä olen hämmentynyt.
Se kuitenkin tiedetään -
huolimatta tv-puheista, propagandasta ja kertomuksissa -
Venäjältä loppuvat panssarivaunut vuoden 2024 loppuun mennessä, -
jos kaluston käyttö pysyy nykyisellä tasolla.
Ukrainalaisetkaan eivät pysty täydentämään ammusvarastojaan, -
ellei länsi, erityisesti Nato, toimita sille lisää ammuksia.
En ole varma, pystymmekö siihen.
Valmistuskapasiteettimme on koetuksella jo nyt.
Sodan ratkaisu antaa odottaa itseään.
Lähitulevaisuutta on hyvin vaikeaa ennustaa.
Se kuitenkin tiedetään, että mitä tietoja Pentagonista vuotikaan, -
ne osoittautuvat joka tapauksessa merkityksettömiksi.
Toinen tärkeä termi tässä skenaariossa on tulikuri.
Olen käynyt tarkasti läpi joitain tärkeitä vuodettuja asiakirjoja.
En näe niissä mitään uutta.
Joukkojen ja Leopardien liikkeet olivat jo venäläisten tiedossa.
Minusta hämmästyttävintä on se, -
miten väärässä CIA:n analyytikot kaikkine tietoineen olivat.
He arvioivat Venäjän aikeet ja kyvyt täysin väärin.
Se on yllättävää.
Mitä enemmän on tietoa, sitä enemmän ollaan väärässä.
Antakaa, kun sanon, -
että olen samaa mieltä Klaus Naumannin kanssa siitä, -
mistä puhutaan, kun puhutaan sodan voittamisesta.
Minulla on synkänlainen näkemys nyt, -
kun Venäjän―Ukrainan sotaa on käyty 14 kuukautta.
Minua hätkähdytti, kun eräs kansainvälinen asiantuntija sanoi, -
että nyt haetaan jo tasapainoa, -
jotta Venäjän―Ukrainan sotaa voidaan estää muuttumasta -
globalisoituneeksi sodaksi.
Toiseksi tänä päivänä minua askarruttaa kovasti se, -
onko osapuolilla, lännellä ja toisella osapuolella, -
konfliktissa rajoja, joiden ylittämistä he eivät hyväksy.
Jotkut sanovat, että yksi tällainen raja länsimaille, -
erityisesti Yhdysvalloille, -
on estää Ukrainaa lähtemästä seikkailemaan Krimille.
Toisella osapuolella tarkoitetaan Kiinaa.
Sen väitetään sanoneen Putinille, -
ettei tule lähteä ydinaseseikkailuille.
Se on melkoista.
Ja kun tämä on sanottu, -
monet ihmiset tietenkin odottavat -
jopa aiempaa raskaampia taisteluja nyt keväällä, keväthyökkäystä.
Mitä se tuo tullessaan?
Samaan aikaan puhutaan uuvutussodasta tietyssä hetkessä.
Minua askarruttaa myös -
sotilaallinen suorituskyky kummallakin puolella.
Esimerkiksi lännen puolelta, ja tässä paneelissa on sen asiantuntijoita, -
puhutaan paljon puolustusteollisuuden mahdollisuuksien -
ja kapasiteetin rajallisuudesta.
Sellaista on minun nähdäkseni tiedossa.
Totta tosiaan. Herra Soini, onnittelut Suomelle siitä, -
että siitä tuli mahdollisesti voittavan osapuolen jäsen. Aika näyttää.
Kiitos. Suomalaisena haluan tietenkin todeta, -
että konfliktin suurimpia seurauksia on ollut Suomen Nato-jäsenyys.
Olen toiminut vuosikaudet ministerinä ja poliitikkona sen eteen.
On paradoksaalista ja jopa jollain lailla kummallista, -
että Venäjän hyökkäys Ukrainaan mahdollisti Suomen liittymisen Natoon.
Suomen kansa yksimielisellä enemmistöllä -
pyysi päättäjiltä ja pakotti heidät -
hakemaan Nato-jäsenyyttä ja viemään asia maaliin niin pian kuin suinkin.
Ja nyt Putinin aggression tuloksena -
Venäjällä on 1 340 kilometriä -
enemmän rajaa Naton kanssa kuin aiemmin.
Se on enemmän kuin kaikilla Nato-mailla aiemmin yhteensä.
Ja meidän näkökulmastamme -
oli suhteellisen hyvä saavutus päästä sisään noin vuodessa.
Tietenkin alueellamme on vielä yksi puute.
Ruotsin jäsenyys roikkuu vielä ilmassa.
Se ei voi jatkua pitkään.
Jos tarkastellaan Baltian maiden -
ja Itämeren alueen puolustusta, -
se ei ole täysin mahdollista ilman Ruotsia.
Mutta mitä tulee itse sotaan, emme voi tietää.
Totta kai jokaisen poliitikon ja jokaisen virassa olevan -
on pakko sanoa, että Ukraina voittaa. Ja minä todella toivon sitä.
Mutta sitä on jatkunut 14 kuukautta.
Kymmeniätuhansia ihmisiä on kuollut.
Inflaatio laukkaa. Korot nousevat.
Ruoanhinta on pilvissä.
Meillä on hyvin vähän liikkumavaraa.
Eikä loppua näy, mikä myös on hälyttävää -
ottaen huomioon myös johtajuusvajeen.
Kenraali Naumann, luen sitaatin -
kenraali Carl von Clausewitzilta, -
jonka perintöön tekin olitte liittyneenä vuosituhannen vaihteessa.
Hän sanoo: "Sota ei ole vain poliittista toimintaa, -
vaan todellinen politiikan väline, -
poliittisten suhteiden hoitamisen jatkamista, -
sen toteuttamista toisin keinoin."
Mikä Venäjän politiikka on?
Vahva voima on yksi elementti, mutta sitten on myös talous.
Näemme, mitä tapahtuu BRICSissä.
Venäjä tekee koko ajan tiiviimpää yhteistyötä -
Intian, Kiinan, Brasilian ja Etelä-Afrikan kanssa.
Samanaikaisesti se kerää diplomaattisia saavutuksia -
maissa, jotka vaikuttavat vastustavan koko ajan kiivaammin -
lännen tai Yhdysvaltojen hegemoniaa.
Se loppu viimeksi uhkaa myös Euroopan yhtenäisyyttä.
Esimerkiksi Ranska pohtii oman polun kulkemista -
strategisesti erillään transatlanttisesta liitosta.
Miten tulkitsette kaiken sen?
Aloittaisin sanomalla ensin, -
että tulee erottaa toisistaan -
Venäjän operationaaliset ja strategiset tavoitteet.
Operationaalisesta ja poliittisesta näkökulmasta -
kyse on mielestäni ajan peluusta -
siihen asti, että lännen yhtenäisyys kenties hajoaa -
Yhdysvaltojen tulevassa presidentinvaalikampanjassa, -
joka alkaa tämän vuoden marraskuussa.
He näkevät, että erinäisissä paikoissa lännessä ollaan valmiita -
käynnistämään rauhanneuvottelut, -
ja ne sataisivat ainoastaan Putinin laariin.
Heti kun hän tietää voivansa voittaa vähänkin, -
hän on jo voittanut.
Silloin hyökkäys on tuonut hänelle -
alueellisia ja poliittisia voittoja.
Mutta se on vain operationaalinen tavoite.
Strategisessa mielessä uskon Putinin tähtäävän -
tulevan maailmanjärjestyksen osatekijöiden luomiseen.
Hän haluaa perustaa mahdollisesti sen varaan, -
mitä alustuksessa kutsuitte BRICSiksi.
Brasilia, Intia, Kiina, -
Etelä-Afrikka ja Venäjä.
Hän voi rakentaa sen varaan uuden taloudellisen voimanpesän.
Se olisi kilpailija läntiselle maailmallemme, -
sillä me kaikki olemme jossain määrin riippuvaisia BRICS-maista.
Meidän pitää vähentää riippuvuuttamme -
ja pienentää riskejä, kuten Ursula van der Leyhen asian ilmaisi.
Minusta näyttää, että Putin tähtää -
ainakin johonkin uudenlaiseen yhteistyön muotoon.
Yhteistyö keskittyisi Etelä-Afrikkaan, Brasiliaan, -
mahdollisesti Intiaan, -
ja Kiina tietenkin jo on Venäjän liittolainen.
Jos se on strateginen tavoite, -
se voi johtaa lännen strategiseen tuhoutumiseen.
Ja se on loppu viimeksi Putinin strateginen tavoite.
Kiintoisaa. Tohtori Bardaji.
Donald Rumsfeld sanoi aikanaan: -
"On asioita, jotka tiedämme, asioita, joita emme tiedä, -
ja asioita, joiden olemassaoloa emme edes tiedä."
Tällä hetkellä jälkimmäinen kategoria on suurin.
Sota ja strateginen tilanne on täynnä ristiriitaisuuksia.
Onnittelen Suomea siitä, että se liittyi Natoon.
Mutta jos se on parasta, mitä saamme irti, -
Putinille pitäisi lähettää kuukauden parhaan Nato-rekrytoijan mitali.
Se ei ole todellisuus. Hyvä on, Suomi liittyi ja Ruotsi liittyy pian.
Mutta toinen puoli on se, että Kiina ja Venäjä ovat löytäneet toisensa, -
samoin Venäjä ja Iran. Se on huolestuttavaa, -
sillä se on lännelle pitkän ajan strateginen haaste.
Toiseksi olemme olleet yhtenäisiä, -
sillä USA:n nykyinen hallinto teki suunnanmuutoksen -
Euroopan intressien edistämiseksi.
Kahden vuoden päästä Washingtonissa valta kenties vaihtuu.
Jos valtaan astuu republikaani, -
halu jatkaa Ukrainan tukemista saattaa hiipua.
USA voi pyytää Eurooppaa ottamaan paikkansa Ukrainan tukijana.
Olemmeko valmiit siihen? En näe eurooppalaista visiota -
vielä neljäntoistakaan kuukauden jälkeen. Hajaannusta on liikaa.
Minusta tilanne ei ole lainkaan selvä.
Pelkään, että asiat etenevät liian nopeasti -
ja emme kiinnitä tarpeeksi huomiota strategisen tilanteen vivahteisiin.
Professori Rosenthal.
Ensinnäkin tahdon vahvistaa -
BRICSistä esitetyn näkökohdan.
Brasilia Lulan johdolla panostaa siihen todella.
Se kaikki kuuluu isompaan kuvaan, -
jota meidän länsimaalainen mielemme ei suostu käsittelemään.
Se on se, että Venäjä ei ole niin eristynyt -
tai nurkkaan ahdistettu kuin haluaisimme.
Ja on muitakin kuin BRICS, -
joka muuten kutsuu itseään jälleen liittoutumattomaksi.
Olemassa on vieläkin isompi kuva.
Voidaan esimerkiksi katsoa Venäjän ja Kiinan tapaamista -
Shanghain yhteistyöjärjestössä.
On erittäin huomionarvoista, että nykyään -
Iran ja Saudi-Arabia ovat tarkkailijajäseniä -
Shanghain yhteistyöjärjestössä.
Tuon esiin myös toisen näkökohdan -
vastaavasti Venäjän asemasta.
Totta kai Ukrainan sodan seurauksena -
Kiinasta on tullut numero yksi -
ja Venäjästä on tullut numero 2 maiden keskinäisessä suhteessa.
Samanaikaisesti sanoisin, -
että meidän tulisi ottaa vakavasti huomioon eräs tosiasia.
Nimittäin kun me sanomme, -
että länsi on moraalisesti ja arvoiltaan ylempiarvoinen -
kuin toinen puoli, -
toinen puoli väittää enemmän kuin koskaan, Xi Jinping, -
olevansa moraalisesti ylempiarvoinen.
Juttu ei ole ollenkaan yksinkertainen.
Ne ovat kulttuurisesti erillisiä.
Olen kuullut ainakin kahden eri tiedusteluanalyytikon -
eri maista sanovan toisistaan erillään, -
että Kiina ei ole vielä valmis tukemaan Venäjää Ukrainassa.
Syy on se, että Kiina ei usko eurooppalaisten olevan -
sitoutuneita transatlanttiseen liittoon.
Kiina näkee sen tilaisuutena solmia sopimuksia.
Pidätkö sitä mahdollisena?
Tuo asia on ehdottomasti otettava vakavasti huomioon.
Samaan aikaan mietin, mitä Xi Jinping sanoi -
viimeksi kansankongressissa.
Se poikkesi huomattavasti siitä, -
mitä Kiinan valtiojohto -
on monina vuosikymmeninä ilmoittanut ohjelmakseen.
Kiina väittää nyt selvästi ensi kertaa -
olevansa moraalisesti ylempiarvoinen sille, -
mitä me lännessä voimme antaa kansallemme.
Se ei ole merkityksetöntä. Se on tosiaankin tärkeää.
Ja totta kai Kiina on, -
jotkut sanovat, että heti alusta viime vuoden helmikuusta asti -
Venäjä on ajanut itsensä tavallaan marionettinukeksi -
suhteessaan kiinalaiseen veljeensä.
Samaan aikaan Kiina tarvitsee Venäjää tavallaan.
Kun mietitään liittoutumattomia maita, -
Venäjä jollain huomattavalla ja merkillisellä tavalla -
nähdään liittoutumattomissa maissa hyväksyttävämpänä -
kuin Kiina, joka on riistänyt niitä täysin mitoin viime vuosina.
En sanoisi "liittoutumaton". Ne kaikki ovat liitossa Kiinan kanssa.
Herra Soini, miten näette asian?
BRICS on Venäjän ja Kiinan johtama liittouma.
Miten pitkälle se vastaa lännen G7-ryhmää?
Uskon, että niiden merkitys kasvaa.
Mietitäänpä vaikka, mitä YK:ssa on viime aikoina tapahtunut.
Venäjä oli turvallisuusneuvoston puheenjohtaja kuukauden -
vielä ihan hiljattain.
Venäjällä on YK:ssa tuhat työntekijää.
Jos tarkastellaan laajemmin Intiaa, Etelä-Afrikkaa, -
Brasiliaa, Lulaa ja kaikkea muuta, niiden vaikutus on suuri.
Ne vievät Kiinaan valtavia määriä soijaa.
Valtavia määriä.
Nämä yhteydet ovat tietyllä tavalla tiivistymässä -
sumuverhon takana.
Kun me katsomme vain sotaa, sivussa tapahtuu koko ajan kaikenlaista.
Ja se on todella vaarallista.
Ja iso kuva eurooppalaisten näkökulmasta on tietysti se, -
että Iso-Britannia on hyvin sitoutunut transatlanttisiin suhteisiin -
mutta ulkona Euroopan unionista.
Mitä tapahtuu transatlanttisille siteille?
Ja ensi keväänä on Euroopan parlamentin vaalit.
Millaista tulosta niistä voi odottaa?
Euroopan parlamentti ja komissio ovat liittovaltiorakenteita.
Kansalliset hallinnot ovat -
kansallisten intressien ohjaamia.
Miten ne sopivat yhteen isossa kuvassa?
Se todella on kuukauden juttu.
Ja sitten Intiassa Modi -
vaikuttaa olevan tällä hetkellä hyvin vankalla pohjalla.
Ja Kiina. Heidän ei tarvitse huolehtia vaalien tuloksesta, -
mutta kaikkien lännessä tavallisesti täytyy olla huolissaan.
Tavallisesti hallituspuolueet häviävät vaalit ja oppositio voittaa.
Ja tämä on tosi iso juttu. Mitä tapahtuu Macronille ja Ranskalle?
Kuka on Euroopan unionin lippulaiva?
Kuka johtaa Euroopan unionia ja mihin suuntaan?
Lisäisin vielä Intiasta sen verran, -
että ulkoministeri Jaishankar ainakin lausuntojen perusteella -
kantaa kaunoja Euroopalle historiallisista syistä.
Totta. Hyvä huomio.
Kenraali Naumann, siirrytäänpä hieman toiseen aiheeseen.
Professori Rosenthal mainitsikin, että Kiina on pyytänyt Venäjää -
olemaan käyttämättä ydinaseita sodassa Ukrainaa vastaan.
Sillä on tietysti strategiset intressinsä.
Viimeaikaisten uutisten mukaan -
sekä Kiina että Venäjä vaikuttavat luvanneen -
eräiden tiettyjen viranomaisten lausuntojen mukaan -
ydinteknologia-apua Iranille, mitä tulee ydinaseiden leviämiseen.
Pidättekö ydinasekilvan kehittymistä mahdollisena -
tällaisessa skenaariossa?
Venäjä on jo voimakkaasti mukana.
Näimme hiljattain tapaamisia -
Sergei Lavrovin ja Turkin ulkoministerin välillä.
He keskustelivat venäläisestä ydinreaktorista Turkissa.
Näyttää siltä kuin lännen pakotteita, -
joita ainakin mainostetaan lamauttavina, -
ei oteta tosissaan monissa lännen kumppanimaissa -
ja Nato-jäsenmaassa.
Ikävä kyllä pelkään, että olette oikeassa.
Pakotteita ei ole otettu kovin tosissaan.
Iran on edistynyt paljon -
käyttämällä kaikenlaista laillista ja laitonta yhteistyötä.
Pohjois-Korea, jota ette maininneet, oli mielestäni -
ei mitenkään merkityksettömässä osassa teknologian toimittamisessa.
Minun mielestäni meidän täytyy -
pitää Irania käytännössä ydinasemaana.
Se on vain parin kuukauden päässä -
siitä, että se pystyy valmistamaan -
ainakin yksinkertaisen ydinkärjen, -
joka voi aiheuttaa paljon tuhoa.
Jos niin käy ja Iran ilmaisee omistavansa ydinaseen, -
se olisi samalla tasolla -
kuin Pohjois-Korea oli pari vuotta sitten.
Silloin epäilemättä alkaisi ydinasekilpa Lähi-idässä -
Euroopan välittömässä läheisyydessä.
Voi olla, -
että yhdelläkään mahdollisella ydinasemaalla Lähi-idässä -
ei ole sitä kokemusta ja viisautta, joka vakiintuneilla ydinasemailla on.
Niillähän tiedetään olevan ydinase -
mutta samaan aikaan tiedetään, etteivät ne ikinä käyttäisi niitä.
Sen sijaan näillä mailla voi olla kiusaus -
käyttää ydinkärkiä alueellisessa konfliktissa, -
josta tulisi automaattisesti maailmanlaajuinen.
Uskon kiinalaisten sanovan julkisesti, -
etteivät he käytä ydinasetta ensimmäisenä.
Ongelmana on kuitenkin se, -
että se ei pidä esimerkiksi Taiwania ulkopuolisena maana.
Se on sille sisäinen ongelma.
Saako se käyttää ydinasetta omassa maassaan? Luultavasti.
Ja näen nyt Venäjällä, -
että se on kiinalaistamisen doktriinin polulla.
Jos viime aikoina on kysynyt Putinilta, mikä Ukraina on, -
hän näkee sen sisäisenä ongelmana: Ukraina on osa Venäjää.
Olemme menossa hyvin epäselvään tilanteeseen.
Epäselvyys tuottaa koko ajan vähemmän vakautta.
Tilanteilla on aiempaa isompi taipumus laajeta tahattomasti, -
jos tapahtuu virheitä.
Kun tämä on sanottu, Lähi-idässä -
ydinaseen omistava Iran on erittäin vaarallinen maa.
Se luo myös vaarallisen tilanteen.
Sillä on vain muutamia taistelukärkiä, -
mikä luultavasti edistää sitä ajatusta, -
että ne voi tuhota geologisella iskulla.
Heillä ei myöskään ole vielä eikä heidän odotetakaan luovan -
hallittua käskyjärjestelmää, jollainen meillä oli kylmän sodan aikana -
lännessä ja Neuvostoliitossa.
Liipaisuherkkä sormi on melkein valmiina.
Muiden maiden pitää ottaa se huomioon.
Me elimme vuosikaudet, ainakin me itse, tilanteessa, -
jossa maailma oli jakautunut kahden supervallan vaikutuspiireihin.
Siitä siirryttiin 2000-luvun alussa yksinapaisuuteen USA:n johdolla.
Nyt maailmassa ei ole napoja.
Välimaat ovat käyttäneet tilanteen hyödyksi ja edistävät agendaansa.
Tilanne on aiempaa epävakaampi. Esimerkiksi Kiinan ja Venäjän suhde -
on vähemmän kuin liitto mutta enemmän kuin kumppanuutta.
Miten se kehittyy? Mitä turvallisuustakuita meillä on?
Sitä on liian aikaista sanoa.
Mutta emme ole historioitsijoita vaan politiikan analysoijia.
Emme voi odottaa kahtasataa vuotta -
Ranskan vallankumouksen kehittyvän.
Totta. Professori?
Voinko lisätä yhden ajatuksen?
Täytyy pitää mielessä poliittisesti, että maa, jolla on ydinaseita, -
voi nauttia siitä edusta, -
ettei sen ikinä tarvitse kärsiä sanktioista.
Se nähdään selvästi Ukrainan konfliktissa.
Krimin kohdalla puhutaan rajasta, jota ei voi ylittää.
Mitä muuta se on kuin itseä pelotteleva vaikutus -
Venäjän ydinvoiman kunnioittamisesta.
Pelkäämme sen käyttävän ydinaseita, -
ja sen takia Krim on raja, jota ei voi ylittää.
Se on väärin. Meidän ei pidä hyväksyä -
ydinasemaan itseä pelottavaa vaikutusta.
Se on riski. Tiedän sen oikein hyvin.
Mutta ellei tätä riskiä oteta, -
moni maa alkaa hankkia ydinaseita vapautuakseen sanktioista.
Olette sanonut, että paras tapa välttää sotia on varautua sotaan.
Tällä hetkellä johtajat eivät tunnu valmistautuvan mihinkään.
Mieleeni palautui, mitä olette sanonut: "Johtajuudessa ei ole kyse suosiosta -
vaan vaikeiden päätösten tekemisestä ja vastuunkantoa niistä."
Sellaisia johtajia ei ole nykyisin. Kaikki luottavat TikTok-sukupolveen.
Viimeksi kuluneen 20 vuoden aikana kaikki hallinnot lännessä -
päättivät luopua kookkaista kylmän sodan aikaisista armeijoista -
ja siirtyivät bonsai-armeijoihin: -
Aivan kuin puu, pienemmässä koossa vain.
Ja nyt Euroopassa käydään täysimittaista sotaa, -
ja me emme voi mitään.
Ei ole ammuksia eikä valmiuksia valmistaa niitä. Ei ole panssarivaunuja.
Montako vaunua Alankomailla on? Ei yhtäkään. Isolla-Britannialla 22.
Saksalla oli 3 000 kymmenen vuotta sitten. - Nyt meillä on Saksan kanssa.
Valmiutemme on kutistunut.
Tuotantokyky vaatii rahaa, työvoimaa ja aikaa.
Ja meillä ei ole sitä.
En halua kiusata professori Rosenthalia tästä liikaa, -
mutta vuokraamme tällä hetkellä Saksalta 18 panssarivaunua.
Koulutustarkoitukseen.
Olemme tuoneet asevoimamme, ainakin maavoimat, -
nyt muutama päivä sitten -
täysin Saksan alaisuuteen.
Se on tilanne.
Palaan vielä kysymykseen ydinaseista.
Minusta tilanne on synkkä. Erittäin synkkä ja vakava.
Katsotaan kahta suurinta rikollista, Pohjois-Koreaa ja Irania.
Sanon tämän kiertelemättä.
Donald Trump järjesti kauhean fiaskon -
Pohjois-Korean suhteen.
Ja Iran. Olen mukana laajassa työssä -
auttamassa toisinajattelijoita ja muita Iranissa.
Iran. Mielenosoituksia, brutaalia tukahduttamista, -
niin kuin ei koskaan aiemmin.
Drooneja toimitetaan Venäjälle.
Epävakauttamista alueella.
Ohjuksia toimitetaan niin Hizbollahille kuin Hamasillekin.
Hamas ampui Libanonista ohjuksia Pohjois-Israeliin -
aivan hiljattain.
Neljänneksi ydinaseet.
Toimin kymmenen vuotta sitten maani ulkoministerinä.
Jo silloin puhuttiin siitä, -
miten Kansainvälisellä atomienergiajärjestö IAEA:lla -
oli kaikki todisteet harhaanjohtamisesta, -
huijauksista, harhaanjohtamisista ja muusta, mitä Iran teki.
Länsi oli jo tekemäisillään jotain, mutta mitään ei tehtykään.
Sitten vuonna 2015 solmittiin yhteinen kattava toimintasuunnitelma.
Esimerkiksi minä itse ja kuin ystäväni Bardaji -
sanoimme Trumpille: "Lopeta se." Ja mikä sotku!
Ja nyt sama jatkuu edelleen.
Samanaikaisesti olemme unohtaneet, -
että Israel on jo ajat sitten sanonut, -
että kyse ei niinkään ole ainoastaan ydinaseista Iranin käsissä -
vaan sen valmiudesta ja kyvystä valmistaa niitä nopeasti.
Ja se on ohitettu jo ajat sitten.
Se tuo minut sellaiseen johtopäätelmään, -
että meistä ei ole tekemään sitä, -
mitä asialle pitäisi tehdä.
Pelkään, ettei sitä tehdä.
Washingtonissakin puhutaan kaikenlaista -
pakotteiden ja muun kanssa toimimisesta.
Me kuitenkin annamme periksi Iranille.
Sen pitäisi loppua.
Ja voin kertoa, että tänään, koska olen siinä mukana, kuten kerroin, -
komiteassa, joka haluaa Iraniin toisenlaista hallintoa.
Ihmiset Iranissa seuraavat todella epäuskoisina sitä, -
miten me käsittelemme Iranin ydinuhkaa.
On tärkeää todeta, -
että vaikka Trumpin liehakointi Pohjois-Korean johtajan suuntaan -
ei minustakaan ollut hyvä asia, se alkoi Bill Clintonista.
George W. Bush jatkoi sitä.
Viimeisen naulan iski Obama.
Olen itse kuullut Bill Clintonin sanovan -
lähes kasvokkain parin ihmisen kanssa, -
että hän pitää Pohjois-Koreaa suurimpana uhkana USA:lle.
Mutta hän ei tehnyt asialle mitään. - Ei niin.
Ja IAEA:lla on selvät todisteet. Se toimii samoin yhä uudelleen -
mutta odottaa erilaista lopputulosta nyt Bidenin kaudella.
Einsteinilla oli siitä sanontansa.
Herra Soini, miten te asian näette?
Ensinnäkin haluan palauttaa mieliin, mitä Ukrainalle tapahtui.
Sillä oli ennen ydinaseita.
Bill Clintonin hallinto takasi sen turvallisuuden, -
kun Ukraina luopuu niistä.
Ja mitä tapahtui? Millaisen esimerkin se antaa muille, -
mukaan lukien Pohjois-Korean diktaattorille ja muille.
Voiko teihin todella luottaa, jos ei ole ydinasetta?
Sitten meillä on kolmikko: Venäjä, Iran ja Syyria.
Venäjä ja Iran pelastivat Syyrian.
Nyt Iran toimittaa drooneja Venäjälle.
Venäjä ja Syyria toimivat yhdessä.
Israelin pitää neuvotella Venäjän kanssa, -
jotta se voi operoida Syyriassa ja Libanonissa.
Pinnan alla on käynnissä todella monia asioita.
Ja mikä on lännen iso strategia -
kaiken tämän suhteen?
Ja totta kai se on kuolemanvakava asia, -
jos Iran saa ydinaseen, -
vaikkakin siltä veisi aikaa -
saada kaikki tarvittava kokoon.
Mutta jos he saavat sen, entä Saudi-Arabia, Turkki ja Egypti?
Siksi on äärimmäisen tärkeää, -
että se estetään.
Saudi-Arabia maksaa Pakistanin ydinarsenaalin ylläpidosta.
Tiedetään, mistä se ne saa.
Ja sillä on käytössään ohjukset Kiinasta.
Niin on. Se on jo saanut niitä, ellen erehdy.
Siirrytään seuraavaan aiheeseen.
Samanaikaisesti tämän kaiken rinnalla -
Yhdysvallat on yhä vapaan maailman johtaja ainakin kuvaannollisesti.
Tuntuu siltä, että transatlanttinen liitto on jossain määrin uhattuna.
Pari viikkoa sitten Ranskan presidentti Macron -
palasi Kiinasta mukanaan uusia ajatuksia liiton haastamisesta.
Kirjoitin siitä artikkelin, -
joka julkaistiin pari päivää sitten Frankfurter Allgemeine -lehdessä.
Kritisoin siinä presidentti Macronia -
"strategisesta hölmöydestä", kuten sitä kutsun.
Tällaisessa tilanteessa -
meillä on vain kaksi...
mahdollista asetta käsissämme.
Ensimmäinen on länsimaiden yhtenäisyys.
Toinen on tieto siitä, että meillä on yhä järjestelmä, -
joka on ylivertainen kaikkeen muuhun nähden, mitä tällä planeetalla on luotu.
Se tarkoittaa sitä, että meillä on käytössä laillisuusperiaate, -
joka tarkoittaa yksittäisen kansalaisen suojelua -
oman valtion valtaa vastaan laillisuusperiaatteella.
Se on väline, -
jota tämän maailman xit ja putinit pelkäävät.
He tietävät, että se vetoaa ihmisiin.
Jos tiedämme sen, meidän pitää säilyttää yhtenäisyys.
Pidimmepä autonomiasta tai emme, -
meidän ei pidä puhua siitä, ellei meillä ole käsissämme mitään, -
mikä auttaa Eurooppaa olemaan autonominen toimija maailmassa.
Eurooppa on kiva ajatus.
Mutta valmiuksia, joita tarvitaan -
autonomisen Euroopan taustalle, ei ole olemassa.
En vastusta ajatusta.
Minusta on välttämätöntä, että Eurooppa aikuistuu.
Se tarkoittaa sitä, -
että se pystyy toimiman kansainvälisen politiikan kaikilla alueilla.
Mutta se vaatii aikaa, jota meillä ei ole.
Olemme riippuvaisia Yhdysvalloista, -
ja tilanne säilyy sellaisena ainakin pari vuotta ellei vuosikymmentä.
Jos tiedämme sen ja jos tiedämme, -
että olemme systeemisen konfliktin partaalla, -
meidän täytyy säilyttää yhtenäisyys Euroopan ja Yhdysvaltojen välillä.
Muuten suistamme itsemme vaaraan.
Bonsai-puista puheen ollen -
emmekö voi luottaa suurimpaan puuhun?
Otetaan nyt huomioon se, että Ranskan presidentti Macron -
on sitä mieltä... Ranska ja Iso-Britannia ovat ydinasemaita.
Ranskan presidentti vaatii ja pitää alituiseen esillä -
strategista autonomiaa Yhdysvalloista.
Siihen liittyy joitain realiteetteja.
Yhdysvallat on strategiassaan loitontumassa Euroopasta -
ellei peräti koko maailmasta.
Toistaiseksi se on ollut pysähdyksissä, kiitos Putinin ja Venäjän hyökkäyksen.
Se voi jatkua taas, jos tilanne lähitulevaisuudessa muuttuu -
sen mukaan, kuka on Valkoisessa talossa.
Minusta Macronilla on kompleksi -
olla kesy tai pikku Napoleon.
Hän haluaa olla Euroopan napa.
Häntä pitää muistuttaa siitä, että hänen ensireaktionsa sotaan -
oli toimia välittäjänä Ukrainan ja Venäjän välillä.
Nyt hän yrittää samaa Kiinan kanssa. Hän on aina välittäjä.
En ole varma, että muut maat seuraavat häntä sillä polulla.
Uskon, että hän on väärässä.
Minusta se on päivänselvää.
Espanjalaisena muistutan, -
että Ranska valloitti Espanjan muutama vuosisata sitten.
En vihaa ranskalaisia, mutta on vaikea niellä sitä, -
että Pariisista tulee muulle Euroopalle uusi Washington.
Kolmella tai neljällä ydinsukellusveneellä -
ei Macron eikä kukaan muukaan Élysée-palatsissa johda Eurooppaa.
Tarvitaan Saksan ja Ranskan yhteispeliä, -
Isoa-Britanniaa tasapainottamaan -
ja muita ehkä seuraajiksi.
Se on rikki. Saksan ja Ranskan suhde ei ole sellainen kuin ennen.
Iso-Britannia on ulkona.
Me muut olemme hämmennyksissä.
Yritämme saada suurimman mahdollisen hyödyn tilanteesta.
Ottaako Alankomaat Ison-Britannian paikan Ranskan ja Saksan välittäjänä?
Alankomaat on Euroopan unionin pikkumaista suurin.
Emmanuel Macron vieraili Haagissa viime viikolla.
Hän tapasi pääministeriämme Mark Ruttea.
Oli melkoista, että jälkeenpäin lehdistötilaisuudessa -
Macron puolusteli mokaansa Taiwaniin liittyen.
Hän pehmensi sanojaan mutta piti edelleen kiinni kannastaan -
ja puhui strategisesta autonomiasta.
Rutte, joka on Macronin läheinen ystävä, -
sanoi puolestaan, että hän kannattaa transatlanttisia suhteita.
Siitä sen näkee.
Euroopan tämänhetkisestä tilanteesta sanoisin, -
että Alankomaat tietysti voi osaltaan olla -
välittäjänä Saksan ja Ranskan suhteessa.
Ison-Britannian lähdön myötä menetimme hyvän ystävän.
Rutte menetti Saksan puolelta hyvän henkilökohtaisen ystävän -
Angela Merkelin lähdön myötä.
Se on nyt tilanne.
Sanon vielä jotain tästä strategisesta autonomiasta, -
josta Emmanuel Macron puhuu.
Kun hän puhuu tällaisesta ajatuksesta, -
näyttää siltä kuin hän puhuisi vain Pariisin näkökulmasta.
Hän huomioi vain pari muuta Euroopan maata, -
joita hän omasta mielestään voi johtaa johonkin suuntaan.
Hän kuitenkin unohtaa tilanteen, joka on kehittymässä Keski-Euroopassa, -
Itä-Euroopassa ja jopa Etelä-Euroopassa, -
jossa hän ei ole ykkösasemassa, -
ei ainakaan kiistatta.
Myös Alankomaat on joutunut joskus Ranskan miehittämäksi.
Kun se on nyt sanottu, -
sanoisin, että Macron ikävä kyllä sortuu yliarviointiin.
Näin minä ajattelen.
Ranska valloitti paljon, myös Moskovan.
Ehkä ukrainalaiset voivat oppia jotain.
Ranska ei ole valloittanut Suomea.
Meidät ovat valloittaneet Ruotsi ja tsaarien Venäjä.
Olen huolissani siitä, -
että transatlanttiset suhteet väljenevät.
Esimerkiksi vapaakauppasopimus TTIP:stä ei puhu enää kukaan.
Ranskalaisessa ajattelussa valtiolla on suuri rooli hallitsemisessa.
Me kaikki tiedämme, että tarvitaan kasvua, vakautta ja työpaikkoja.
Mutta mitä on saatu? Covid, sota, -
polttoaineen, sähkön ja ruoan hinnannousu, -
korkojen nousu, inflaatio.
Ne ovat niitä asioita, jotka huolestuttavat kansaa.
Se voi johtaa yhteiskunnalliseen ja poliittiseen levottomuuteen.
Ja sillä, mitä Yhdysvalloissa tapahtuu, on valtavan suuri merkitys meille.
Nykyinen hallinto on ollut tarpeeksi kiinnostunut -
ymmärtääkseen signaalit.
Se piti Naton laajenemista paitsi mahdollisuutena -
mutta myös teki siitä konkretiaa. Mutta mitä tapahtuu seuraavissa vaaleissa?
Ja Kiinan rooli ja nousu. On TikTok, 5G ja muut.
Kuka tietää, mitä tietoja luovutamme vapaaehtoisesti -
kilpailijoille ja vihollisille?
En vähättele Suomen Nato-jäseneksi ottamisen merkitystä, -
mutta mitä jos Ukraina ilmoittaisi virallisesti hakevansa Nato-jäsenyyttä?
Toimisivatko amerikkalaiset ja liittolaiset yhtä nopeasti?
Eivät. Se on mahdotonta.
Mutta siinä meillä on... - Ruotsi on seuraava.
Ukrainan tapauksessa Natolla on selvä sääntö.
Jäseneksi ei ole ikinä otettu sotaa käyvää maata, -
eikä se asia muutu.
Niin, mutta sitä ei ole kirjoitettu.
Palaan asiaan, josta kaikki olemme yhtä mieltä.
Me Euroopassa tarvitsemme jatkossakin Yhdysvaltoja.
Mutta valtiot eivät tunne ystäviä. Ne tuntevat vain intressejä.
Uskon, että se kulkee molempiin suuntiin.
Yhdysvallat ilman Eurooppaa on arvoton.
Olin juuri sanomassa, että hekin tarvitsevat meitä.
Mutta meidän pitää ymmärtää myös, ja se on Macronin iso virhe, -
että meidän pitää tukea amerikkalaisia -
heidän ja meidän yhteisissä intresseissä.
Tilanne on juuri tämä.
Hyväksytään se tosiasia, -
että Yhdysvalloissa on hyvin paljon epäilyjä siitä, -
että mahdollisesti joudutaan taistelemaan kahdella rintamalla, -
täällä meidän puolellamme ja Kiinassa.
En puutu siihen, onko se viisaasti ajateltu, -
mutta niin he ajattelevat.
Ja kun tässä tilanteessa sanotaan, että jätetään amerikkalaiset yksin -
jommassakummassa...
Se on valitettava virhe.
Ja meidän pitää ymmärtää ja kertoa väellemme yhä uudelleen, -
että maailmankaupasta 50 % kulkee Taiwanin- ja Malakansalmien kautta.
Jos ne suljetaan, Eurooppa on mennyttä.
Se on intresseissämme.
Todellisuus on se, että strateginen autonomia -
vaatii strategista ajattelua ja yhteisen strategisen vision.
Euroopasta puuttuu kumpikin. Ei osata ajatella enää strategisesti.
Ja muistetaan myös Iranin kysymys, josta puhuitte aiemmin.
Jos siihen suuntaan otetaan askel, -
alueella syttyy sota.
Siinä ei ole mukana vain Israel vaan myös Turkki ja muut alueen maat.
Se lamauttaisi kolmanneksen Euroopan tuonnista alueelta, -
kun puhutaan energiasta.
Täysi riippuvuus Pohjois-Afrikasta ja Yhdysvalloista -
muuttaisi kaiken siinä suhteessa.
Ohjelma-aikaa on pari minuuttia. Otetaan loppulauseet kaikilta.
Mihin katsojien kannattaa keskittyä tulevan kuun aikana?
Aloitetaan kenraalista.
Tulevan kuukauden aikana meidän on seisottava Ukrainan rinnalla -
ja tehdä kaikkemme auttaaksemme heitä -
torjumaan Venäjän voiton.
Pitää muistuttaa kaikkia, että sota on palannut Eurooppaan.
Jos yhä uskomme, että pitää jatkaa sähköpanssarivaunujen tiellä, -
olemme tuhon omat ennen kuin saamme ne.
Sanon, että olemme nähneet koko näiden 14 kuukauden ajan, -
että tarvitaan kipeästi lännen päättäväisyyttä -
tulevan kuukauden ellei jopa vuoden ajan.
Tuetaan Ukrainaa ja pidetään huolta taloudestamme.
Ellemme pidä siitä huolta, emme pysty auttamaan ketään.
Siitä aiheesta, -
taloustilanne heikkenee edelleen joillakin alueilla, -
mutta paranee toisilla.
Niin, mutta pelkään, että olemme pankkikriisin partaalla.
Se ei ole vielä ohi, mikä Kaliforniassa alkoi.
Valitettavasti. Aikamme loppuu tähän.
Kiitos, kenraali Klaus Naumann, tohtori Rafael Bardaji, -
professori Uri Rosenthal ja herra Timo Soini.
Kiitos myös katsojille. Ensi kertaan. Hyvää illan jatkoa Helsingistä.
Lähi-itä, sivilisaation kehto, on tunnettu ammoisista ajoista asti -
yhtenä maailman monimutkaisimmista ja riitaisimmista alueista.
Tämä kansojen, uskontojen, voimien ja vaikutusten monisyinen tilkkutäkki -
voi jäädä viisaimmillekin paikoin arvoitukseksi.
Joka minuutti meitä pommitetaan informaatiolla, -
josta osa pitää paikkansa mutta valtaosa on epätarkkaa.
TV7 Israel kutsuu katsomaan ja kuuntelemaan huippuasiantuntijoita, -
joista valtaosa on ollut laatimassa Lähi-itää muovaavia linjauksia.
Katso Jerusalem Studio tiistaisin ja perjantaisin.
Kun sisältö ratkaisee.
JERUSALEM STUDIO TIISTAISIN JA PERJANTAISIN 20.30