EUROOPA STUUDIO
31. detsembril 2019. a teatas kohaliku omavalitsuse tervisekomisjon
Hiina Hebei provintsis mitmest kopsupõletiku juhtumist.
Umbes kolm kuud hiljem
kuulutas WHO uue koroonaviiruse pandeemiaks.
Ajalooline pöördepunkt
kiirendas peamiste geopoliitiliste tegijate strateegilisi ambitsioone.
USAs tuli Biden võimule
kaks aastat pärast esimesi koroonajuhtumeid
20. jaanuaril 2021. a.
Vaid kaks kuud hiljem kiirustas Hiina teatama USA-le,
et peab USAd endaga võrdseks
ja alustas sellega strateegilise konkurentsi ajastu.
Tänavu 24. veebruaril ründas Venemaa, kes on juba kaua aega
tahtnud lüüa kiilu Euroopa ja USA vahele, Ukrainat.
Venemaa uskus, et suudab alistada oma läänenaabri mõne päevaga.
Moskva pahameeleks on Lääne toetus ja sitkus
Suurbritannia, Eurokomisjoni ja USA juhtimisel
sundinud Venemaa kurnamissõtta, mis kestab ilmselt südatalveni.
Tere õhtust! Olen Jonathan Hessen. Eetris on Euroopa Stuudio.
Täna analüüsime Euroopa väljakutseid ja arutame,
kas Euroopa juhid on vigadest õppust võtnud
ja kas nad suudavad tormise talve eel optimismi õhutada.
Vestlusringis on kindral Klaus Naumann,
Saksamaa Bundeswehri endine peastaabiülem
ja NATO sõjalise komisjoni esimees.
Rafael Bardaji, ühenduse Worldwide Strategy juht
ja Hispaania endine rahvusliku julgeoleku nõunik.
Kol Richard Kemp, Briti jalaväe eksülem
ja Briti kabinetibüroo terrorismivastase võitluse luurejuht.
Professor Uri Rosenthal, Hollandi endine välisminister
ja professor Václav Klaus, endine Tšehhi Vabariigi president.
Alustame nagu tavaliselt kindral Naumannist.
Milline on hetkeseis? Mis on tähtsaim teema,
millele peaksime teie arvates keskenduma?
Minu perspektiivist on olulisim teema see,
et valitsused peavad maadlema üheaegselt mitmete asjadega,
kuid enamik neist keskendub ühele kriisile.
Praegu on käimas paar erinevat kriisi samal ajal.
Positiivne asi, mida hetkel rõhutada tahaksin, on see,
et esialgu, väljakutsetest hoolimata
on Euroopa suutnud ühtsena püsida,
ja NATO on jäänud ühtseks ning isegi tugevnenud,
kui alliansiga on liitumas ka Rootsi ja Soome.
Üle kõigi ootuste. Dr Bardaji.
Keskne probleem praegu on minu meelest see,
et valitsused teevad poliitilisi otsuseid mineviku kogemuste põhjal,
ega arvesta uue reaalsusega.
Kindral mainis NATOt
ja üllatavalt ühtset vastust Venemaa käikudele,
kuid majandusele tähelepanu ei suunata. Kõik süüdistavad rünnakut,
kuid majandusprobleemid algasid palju varem.
Siin kombineeruvad megatrendid, nagu sõda, inflatsioon,
finantspoliitika, immigratsioon ning Hiina ja USA külm sõda.
Liiga palju toimub ühel ajal ja valitsused ei suuda kõigega tegeleda.
Briti poliitikas ju probleeme pole. - Mitte ühtegi.
Kõik on väga lihtne.
Ütleksin, et tähtsusjärjekorras on praegu suurim oht
ja saab olema ka pikemas perspektiivis Hiina.
Suurbritannia kuulutas Hiina hiljuti rahvusvaheliseks ohuks.
Varem ta seda ametlikult polnud.
Teine, ehk kõige aktuaalsem oht, on Ukraina sõda.
Vähesed eitavad, et see poleks suur väljakutse.
Ja Venemaa ohuga võrreldav suur oht
on Iraan ja tuumaprogramm.
Iraan on tuumarelvavõimekuse künnisel.
Ta ohustab Lähis-Ida kõrval ka kogu maailma.
Prof Rosenthal.
Hetkel keskenduvad kõik Ukraina-Venemaa sõjale.
USA räägitakse ROW'st, mis tähendab muud maailma.
Olen nõus, et lisaks Ukraina-Venemaa olukorrale
on probleemiks Hiina-Vaikse ookeani regioon ja sealsed julgeolekumured.
Teiseks, nagu kindral Naumann ütles,
oleme olukorras, mida nimetatakse polükriisiks,
üksteist halvendavateks kriisideks. Olen mures selle pärast,
et need mitmed üheaegsed kriisid
rõhuvad Euroopa poliitjuhtide meeli.
Nad suudavad tegeleda ühe kriisiga korraga,
kuid praegu on neil tohutu surve
kõigi üheaegsete kriiside teemal. See on koormav ja murettekitav.
Olen sama meelt eelkõnelejatega.
Tšehhi Vabariigi ja Kesk-Euroopa perspektiivist toon esile kolm seika.
Energiakriis. See on peamine mure
minu riigile ja naabermaadele. Loodan, et naaseme selle juurde.
Teine suur mure on Ukraina sõda.
Paljud ei tea, kuid Tšehhi Vabariigis
on kõige rohkem Ukraina pagulasi rahvaarvu kohta maailmas.
See on suuruselt teine mure.
Ja keegi juba mainis inflatsiooni.
Julgen mainida, et 55 aasta eest
kirjutasin inflatsioonist väitekirja.
See teema on saatnud mind kogu elu.
Pean praegust inflatsiooni väga tõsiseks probleemiks,
mis hävitab meie maade stabiilsust. Need kolm asja.
Alustame esimesest teemast,
ja see on Euroopa transatlantilisest perspektiivist.
Sellega mõeldakse Mandri-Euroopa, Suurbritannia
USA ja Kanada suhteid. Kolme päeva pärast saate esilinastust
on USAs vahevalimised. Kuidas need Euroopat mõjutavad?
Vahevalimised on otsustav hetk.
Siis näeme, kas Bideni ametiaeg jääb ajutiseks.
Biden on püüdnud taaselustada transatlantilisi suhteid.
Alternatiiviks on naasmine Trumpi ajastusse
kõigi ohtudega transatlantilisele sidususele
ja nõudmistega Euroopale
teha rohkem oma julgeoleku kaitseks
ning aidata samas USAd
horisondil kõrguvas konkurentsis Hiinaga.
Dr Bardaji.
Olen täiesti nõus.
Vahevalimised näitavad suunda presidendivalimisteks 2024. a.
Eurooplased peaksid alati valmistuma muutusteks Valges Majas.
Meie oma saatuse enda kätte võtmine
on asi, mida oleme nõudnud juba aastakümneid.
Igal juhul peame kaitsesse raha juurde süstima.
Olen siiski skeptiline Euroopa ja NATO ühtsuse suhtes.
NATO-l õnnestus väärtustada julgeolekut Atlandi deklaratsiooni järgi
Euroopa piirides.
Ta oli aga täiesti abitu ära hoidma rünnakut Ukrainasse
ja praeguseid sündmusi Ukrainas.
Jah, olime ühtsed,
kuid mingil määral tõhutud. See peab muutuma.
Vastates küsimusele vahevalimiste kohta,
siis mõju Euroopale on suhteliselt piiratud.
Kui vabariiklased näiteks saavad oma võimu alla ühe või teise koja,
või mõlemad, mõjutab see eelkõige sisepoliitikat.
Välispoliitikas on vabariiklased ja demokraadid
üsna samasuunalised väikeste nüansiliste erinevustega.
Kui tuleb mingeid mõjutusi, uurivad vabariiklased ilmselt
Ukraina toetuseks antavaid rahasid varasemast karmimalt.
Olen nõus abikulutuste suhtes.
Ütleksin, et kui räägin USA vahevalimistest,
siis mõistan, et president Biden
pidas kõne demokraatiast kui sellisest,
ja sellest, kuidas vabariiklaste poolel
on taas kord igasuguseid küsimusi
nende valimiste tulemuste kohta.
Positiivne asi globaalselt on see,
et Brasiilias tunnistas Bolsonaro lõppude lõpuks oma kaotust.
Kuid olen väga mures
demokraatliku kultuuri olukorra pärast USAs hetkel
ja kahel järgmisel aastal.
Tahaksin esmalt öelda poliitikavälise isikuna
pärast ligi 30 aastat poliitikaga tegelemist,
et USA vajab muutust.
Minu meelest on Bideni presidentuur katastroof.
Kuid samas ei oota ma,
et vahevalimised muudaksid fundamentaalselt USA poliitikat.
Kuid igal juhul soovin,
et USAst saaks jälle suur, nagu öeldakse.
Praegu ta seda pole. - Vähemalt teda ei peeta selliseks.
Tsiteeriksin dr Bardaji eelmisel kuul avaldatud artiklit.
Ta kirjutab: "Džunglis valitseb üks peamine käitumisreegel.
Nõrgad toidavad agressiooni.
Kordan, kui see polnud selge.
Nõrgad, mitte tugevad, meelitavad kiskjaid end sööma.
Tugevaim ründab tavaliselt kõige soodsamates tingimustes.
Milleks võtta risk ja rünnata võrdset,
kui kandikul on nõrku, noori või neid, kes end kaitsta ei suuda?
See pole vähima ponnistuse seadus, vaid vähima riski seadus."
See tekitab küsimuse, kas see mängis oma rolli,
kui hiinlased Bideni valitsusele
peagi võimule tuleku järel väljakutse heitsid.
Ja kas läänenaabri ründamine Venemaa poolt
põhines nägemusel, et Euroopa julgeoleku vihmavari
pole tingimata parimas seisus?
Minu meelest hindas president Putin olukorda valesti.
Ta uskus, et NATO reageerib samamoodi nagu varemgi,
ehk räägib küll, aga teeb vähe. Ta lootis,
et EL ei näita sellist ühtsust nagu see siiski näitas.
Ja ta võttis sihikule riike,
kes on teinud kohutavaid vigu, nagu mu enda maa,
muutudes sõltuvaks Venemaa energiavarudest,
nii et nad näisid Venemaa kätes nõtradena.
See kõik osutus valearvestuseks.
Lisaks kalkuleeris ta valesti Venemaa relvajõudude võimeid.
Rünnakuplaan osutus komistuseks.
Ja kindlasti üllatas kogu maailma see,
kuidas Ukraina vastu peab ja vastu hakkab.
Ta saab muidugi olulist abi paarilt NATO-riigilt,
eriti USA-lt.
Olen nõus. Putin tegi valearvestuse.
Ta ilmselt sai valeinfot oma armee võimete kohta
nii USA kui eurooplaste reaktsioonidest.
Kuid viitan oma teooriale.
Kui kohtad nõrka tegijat, meelitab see ründama.
Hiina puhul on asi selge. Ta pidas Bideni valitsust nõrgaks.
Nüüd peab ta ka Venemaad väga nõrgaks riigiks.
Ta võib oodata, sülg suus,
midagi suuremat, kui aimatagi oskame.
Kõnealune olukord peegeldab mingil määral
hädavajalikku heidutusvõimet, mida Euroopal ja USA-l pole olnud.
Võimalik, et kui oleksime näidanud
rohkem jõudu, võimet ja vastupanutahet,
oleks see sundinud Putini oma plaanidest loobuma.
Aga Putinit julgustasid ilmselt Afganistani sündmused,
kui president Biden Afganistani hüljata otsustas.
Arvan, et kui Trump oleks selle aasta alguses president olnud,
poleks Putin rünnanud. Ta teadis, mis siis oleks juhtunud.
Putin haistis ilmselt õigesti Bideni nõrkust
ja sai sellest julgustust.
Öeldakse, et heidutusmõju hoiab rünnaku ära
ja nõrkus julgustab ründama. Seda me siin nägimegi.
Putin on teinud mitmeid valearvestusi.
Nimetaksin tema tegevust kilplaste marsiks.
Teiseks, globaalsest perspektiivist vaadates ütleksin,
et Putin tegi Xi Jinpingile suure kingituse.
Putin pole talle enam võrdne partner,
vaid hetkel vaid hiinlaste marionett.
Võin lisada siia, et hiinlased on hoiatanud Putinit
väga jõuliselt ja otseselt,
et ta ei alustaks mingit tuumaseiklust.
President Klaus.
Küsimus algas Hiinaga, ja vestlus pöördus Venemaa peale.
Kas seda oli oodata?
Kuid ometi pole kahtlustki, kui eri termineid kasutada,
et Venemaa, Putin, tegi traagilise vea,
kui lasi end sõtta vedada.
Valearvestus, viga, või kuidas keegi seda nimetab.
Venemaa ei saa sõda võita. Ta saab sõja vaid kaotada.
Täiesti teine teema on see, kas Venemaad provotseeriti aastaid,
eriti alates 2014. aastast. See on teise arutelu teema.
See ei õigusta siiski Venemaa tegevust
ega vabanda vigu.
Venemaa tegi traagilise vea.
Kuid tahaksin öelda, et Lääs ja USA
peaksid hakkama rahumeelset lahendust otsima,
mitte kiirendama relvade saatmist.
Niiviisi rahumeelset lahendust ei tule.
Hiina on teine teema.
On selge, et Hiina Putinit täielikult ei toeta.
See on kõigile selge.
Oktoobris rääkis kindral Naumann väikese grupi inimestega.
Tahaksin sealt üht-teist esile tuua, kui sobib.
"Kuulun nende hulka, kes lootsid pärast külma sõja suurt pingutust,
et suudetakse ehitada Euroopa, kus lepingud takistaksid sõdu,
piiride muutmist vägivallaga ja võidurelvastumist.
Lootus põhines Helsingi lõppresolutsioonil
ja viis lepinguteni nagu Pariisi harta 1990. a
ja Budapesti lepinguni 1994. a,
kus Ukraina loobus tuumarelvadest turvagarantiideta,
ning NATO ja Venemaa paktini." Osalesite läbirääkimistel.
"Soov julgeoleku ja rahu tsoonist Vancouverist Vladivostokini
polnud fiktsioon,
ja NATO Harmel-doktriinil põhinev leevenduspoliitika polnud viga."
Kas võiksite selgitada,
mil määral peab Euroopa antud faasis
tegelema reaalsusega,
kus ta ei saa tingimata toetuda teatud vihmavarjudele,
nagu nägime Ukraina puhul?
Ukraina loobus tuumarelvadest Lääne ja Venemaa garantiide eest.
Üks asi, mida meil tasub meeles pidada, on see,
et on ebaloogiline usaldada
Putini sarnase sõjakurjategija lubadusi või garantiisid.
Temaga ei saa läbi rääkida ja teda ei saa usaldada.
Kui nõustume Läänes sellega,
et Venemaa saab sõja tulemusel kasvõi ruutmeetri,
loobume põhimõttest, et piire ei tohi jõuga muuta.
See oli julgeolekugarantii 2. Maailmasõja ja külma sõja järel.
Kui tahame selle juurde naasta, peame mõistma,
et on vaid üks viis end kaitsta,
ning see on võime kaitsta ja turvata oma kodanikke.
Kui seda tahetakse teha, peame kodanikud kaasa saama.
Poliitikud peavad kodanikud oma selja taha saama.
Naasen president Klausi avasõnavõtu juurde,
kui ta ütles, kui raske on hellitatud tarbijail,
kes on nautinud energiajulgeolekut, stabiilset valuutat
ja muid delikatesse, mida oleme 20 aastat saanud.
Nende kaasamine nüüd ja ütlemine: "Et teid kaitsta saaksime,
peate olema valmis ohvriteks ja loobuma osadest delikatessidest",
on suur väljakutse. Kui see meil ei õnnestu,
võib demokraatia ohus olla.
Sõda on siirdumas talvefaasi.
Kas Euroopa ühtsus hakkab mõranema,
kui energiahind on lakke tõusnud ja tõuseb pidevalt
hoolimata Eurokomisjoni ja riikide ponnistustest?
Räägime taas kord Euroopa reaktsioonist Venemaa rünnakule.
Riigipõhiselt on erinevaid, üksteisest vägagi erinevaid reaktsioone
alates Saksamaast kuni Suurbritannia ja Hispaaniani.
Me pole nii ühtsed kui usume või näidata tahame.
Lisaks, sõda kiirendab energiakriisi, kuid ei tekitanud seda.
Kivisöe- ja tuumaenergialt võeti rahastus aastakümneteks
taastuva rohelise energia kasuks,
kuid see pole valmis teenima riikide vajadusi.
Süü on ka meie endi vigades.
Õnneks on Venemaa gaasist nüüdseks loobutud.
Nüüd peame selgitama, mida tahame tervikpildis.
Öeldakse, et ei taheta aktsepteerida piiride muutmist jõuga.
Aga Krimm? Kas taotleme tõesti, et Krimm võetakse Venemaa käest
pärast seda, kui oleme 10 aastat tegevusetult istunud?
Seda küsimust pole veel Euroopa juhtidele esitatud,
sest oleme liiga lühinägelikud ja taktikalised.
Kustutame vaid tulekahjusid.
Kol Kemp, teie kommentaar.
USA kliimavolinik
käis Egiptuse kliimakohtmise eel
Suurbritannias, Saksamaal ja mujal.
Naasmise raames käis kõva debatt selle üle,
et Suurbritannia teeb kõik nullemissiooni saavutamiseks.
Samal ajal jätkas USA
Ida-Euroopa riigi Poola ülistamist sellega,
et see avab kolm tuumareaktorit,
mis ehitatakse Ameerika firma abil.
Kas siin on mingi paradoks, kui mängus on huvid?
Tahan esmalt öelda Ukraina kohta,
et tuleks vältida rahulolemist meie reaktsiooni suhtes.
Ärgem unustagem, et meie pole Ukrainas sõdinud.
Oleme teinud palju majanduslikult ja sanktsioonide vormis.
Oleme saatnud relvi ja luureinfot.
Kuid me pole võidelnud. Oleksin ülimalt ettevaatlik arvamuse suhtes,
et NATO ja Euroopa maade edu, kui nii võib öelda, Ukraina sõjas
on märgiks selle kohta, et meie maad võitleksid,
kui tehtaks rünnak NATO aladele. Kahtlen selles väga.
Mis puudutab kliimamuutuse šaraadi, nagu mina seda nimetaksin,
siis tulistame sellega endale jalga. Sellega on palju kahju tekitatud.
Suur osa energiakriisist on nullemissioonide jahtimise tulemus.
Näiteks Suurbritannias on diisel- ja kivisöe jõujaamade sulgemine
ning tuumajõujaamade ehitamisest hoidumine aastateks olnud kahjulik.
Ja ei tohi unustada,
et kliima- ja keskkonnaliikumise üks suuri rahastajaid on Venemaa
ja kahtlemata ka Hiina.
Antud olukorras tuleb ette vaadata, et selles liiga kaugele ei mindaks.
Juba ongi liiga kaugele mindud.
Kindral Naumann, lühidalt. - Üks traditsiooniline vastulause.
Tagasi lükatud. - Heitsite kahtlust võitlustahte suhtes.
Minu meelest peame ütlema kõigile poliitikuile taas ja taas:
Kui loobume 'üks kõigi, kõik ühe eest' printsiibist,
NATO kaotab. Peame võitlema.
Prof Rosenthal, teie kommentaar, ning sedagi, et mil määral
tõstab eurooplaste ja eriti hollandlaste kinnisidee
nullemissiooni suhtes kodanike arvelt
energiahindu ülespoole?
See on tõesti kinnisidee.
Ütleksin, et kui jutt käib energiast ja tulevast talvest,
siis mu tundmused ja vaist ütlevad,
et rahva enamus Euroopas pole selleks veel valmis.
Nad eitavad endiselt tegelikkust.
Seda kinnitab seegi,
et kui küsimus on energiahindades, mis lähikuudel taevasse tõusevad,
siis valitsused kompenseerivad need koheselt.
Lähikuudel on seega oodata rohkesti probleeme.
Mis puudutab energiaolukorda iseenesest,
siis mäletan selgelt, et kui olin alustanud välisministrina,
oli üks esimesi üllatusi see, et liidukantsler Merkel otsustas,
et Saksamaa loobub Fukushima tõttu tuumaenergiast.
Üks tema suurtest vigadest. - Jah. Selle all kannatatakse siiani.
See on väga problemaatiline.
Erinevaid perspektiive. Esiteks tahaksin öelda,
et peame hakkama veidi eri meelt olema.
Ma ei saa aktsepteerida kindrali väidet selle kohta,
et Putiniga ei saa läbi rääkida.
Kas tuleks siis lihtsalt jätkata sõdimist,
ja pidevalt relvi juurde saata.
Minu meelest pole see ainus viis edasi liikumiseks.
Peame alustama läbirääkimisi.
On selge, et läbirääkimised ei saa olla Ukraina ja Venemaa vahel.
Need tuleb pidada Lääne ja Venemaa vahel.
Seda tahtsin esmalt öelda.
Ma ei suuda aktsepteerida sellist sõjamentaliteeti.
Teiseks olen nõus mõttega,
et Euroopa on ühtne praegu, aga nimetaksin seda väga hapraks.
Euroopa heterogeensus on ilmne.
Kuus kümnendit Euroopa integratsiooni
pole suutnud Euroopat homogeniseerida.
Ootan, et näiteks külmetamine saabuval talvel
võib hõlpsalt Euroopa ühtsust muuta.
Ja lisaks kliimateema. Kas tohib korraks naasta? - Lühidalt.
Kirjutasin 15 aasta eest raamatu "Sinine, mitte roheline planeet."
See on minu vastus rohelise liikumise irratsionaalsustele
Euroopas ja USAs. Võitlus CO2 emissioonide vastu on nonsenss.
Seepärast on kõik Euroopas toimunu,
sh Angela Merkeli "Energiewende",
traagiline viga, mis aitas kaasa maailma destabiliseerimisele.
Lühivastus äsjasele.
Kahjuks toimus vääritimõistmine.
Ma ei mõelnud, et tuleks jääda kaevikuisse
ja võidelda viimase kuulini.
Tean, et kõik sõjad lõppevad läbirääkimistega.
Tahtsin vaid rõhutada... - Seda tuleb öelda, selgelt.
Läbirääkimistel pole midagi viga,
kuid Putin peab täitma läbirääkimiste tingimused.
See tähendab vägede välja viimist 24. veebruari eelsete piiride taha.
Puudutasime just energiaküsimusi. Neid võiks käsitleda rohkemgi.
Tahaksin siiski puudutada fakti,
et sõltume endiselt oluliselt Venemaast,
mis puudutab Euroopa sõltuvust Hiinast ja vastupidi.
Eriti pärast seda, kui eelmisel kuul
kogunesid Euroopa juhid
arutama ühist lähenemist Hiina suhtes.
Pärast seda sõitis Saksamaa president Olaf Scholz
Xi Jinpingi juurde grandioossele kohtumisele
arutama koostöö süvendamist ja arendamist.
Saksamaa on üks EL-i kahest juhtriigist.
Kindral Naumann, kas selgitaksite seda paradoksi?
Te ei tohiks oodata,
et kritiseeriksin Saksamaa valitsust rahvusvahelisel paneelil.
Sakslasena ma liidukantsler Scholzi visiidi suhtes entusiastlik polnud.
Liidukantsler. Mitte president.
Ta läks Hiina viisakusvisiidile
"Keskmaa kuningriigi" uue imperaatori juurde.
Samas ei saa eitada,
et kogu maailm sõltub majanduslikult Hiinast.
Ei saa eitada, et Hiina arendas
väga ambitsioonika strateegilise kontseptsiooni
olla maailma tähtsaim suurvõim 2029. aastaks,
rahvavabariigi 100. aastapäevaks.
Ei tohi unustada, et president Xi ise ütles,
kui Hiina haaras kontrolli Pireuse sadamas,
mis on nüüd hiinlaste kätes palju paremas seisundis,
et Hiina lohe pea magab Euroopas.
See näitab, mis tal meeles mõlgub.
Peame leidma mooduse Hiinaga rääkimiseks.
See on üks väide kantsler Sholzi visiidi kaitseks.
On aeg nendega rääkida.
Samas peame vähendama oma sõltuvust Hiinast,
ilma suhteid katkestamata. Ei saa naasta mineviku maailma,
mida juhivad rahvuslikud pürgimused ja rahvuslik autonoomia.
On liiga hilja. Ratast ei saa enam tagasi pöörata.
Kuid tuleb leida mõistlik viis,
mis arvestab kõigi maade majandusliku heaoluga
ega lase Hiinal olla domineeriv despoot,
kes määrab, mida teha ja mida mitte.
USAs kaaluvad paljud suurinvestorid ja -ettevõtted täna
Hiinast lahtisidumist.
Lõpetuseks, viimase 20 aasta kasv johtub põhimõtteliselt sellest,
et oleme oma tööstust Hiina kolinud.
Koroonapandeemia tõi dramaatiliselt esile,
kui tugevas sõltuvuses ja kui nõrgad me Hiina suhtes olime.
Tuleb revideerida kaubanduse ja finantstegevuse balanssi Hiinaga.
Probleemiks on see, et praeguses majanduskriisis,
kui liigume tuleval aastal languse ja stagflatsiooni suunas,
tekitab tootmisvõime tagasitoomine oma maadesse
lühiperspektiivis uusi siseriiklikke majandusprobleeme.
See, kas avalikkus ja juhid seda aktsepteerivad
ja majandusmõjud lühiperspektiivis alla neelavad, on lahtine küsimus.
Arvestades nõrga juhtimisega Euroopas ja Ameerikas,
ma selles suunas muutust ei oota.
Ehk on saabuv talv heaks treeninguks.
Vajame veidi raputamist, enne kui tegutsema hakkame. - Kahjuks.
Olen nõus kindral Naumanniga,
et tuleb tunnistada fakti,
et kas tahame või mitte, oleme Hiinast suures sõltuvuses.
Kuid me ei tohi muutuda veelgi sõltuvamaks.
Peame end Hiinast lahti siduma.
Arvan, et mina võin Saksamaa valitsust kritiseerida.
Täiesti vabalt.
Saksamaa valitsus nõustus andma 25 % Hamburgi sadamast Hiinale.
24,9 % - Vabandust, härra kindral.
24,9-protsendilise osa.
See pole üksnes majanduse asi, vaid ka strateegiline asi.
See on osa Euroopa kriitilisest infrastruktuurist.
Suurbritannia liikus samas suunas, kuni meid tabas koroona.
Loodan, et oleme nüüd ettevaatlikumad.
RAF-i, kuninglike õhujõudude hävitajate piloodid,
õpetavad parajasti hiinlasi, kuidas võita Briti lendureid.
Ma ei tea, mis eesmärki see teenib. - Need on erru läinud piloodid.
Nad loodavad teenida mõne jüaani. See pole valitsuse poliitika.
Valitsus üritab seda takistada. - Olen kriitika suhtes nõus.
Kus olid eurooplaste karjed,
kui Hiina võttis kontrolli Pireuse, Genova, Antwerpeni
ja Haifa sadamas Iisraelis?
Teie kommentaar, prof Rosenthal.
Minagi mäletan väga hästi, kui olime Covidi algfaasis
ja otsustasime vaktsiinide ja muu kasuks,
kui äkitselt hakati Euroopas rääkima jõuliselt isemajandamise poolt.
Minu meelest on see illusioon.
Meil on Hiinaga sidemeid ja kontakte.
Neist ei vabane niisama. Lahtisidumine on teine asi.
Minu meelest oleks see õige tee.
Samal ajal, kui vaatlen Hiinat iseenesest,
siis öeldakse tihti, et hiinlastele oli 19. saj alanduse sajand,
20. saj oli toibumise sajand
ja 21. sajand on Xi Jinpingile hegemoonia sajand.
Me ei tohi pehmed olla.
Me ei tohiks selles asjas pehmelt suhtuda.
Mäletan sedagi, et isegi Henry Kissinger
kalkuleeris Hiina pika perspektiivi pürgimusi täiesti valesti.
Professor... president Klaus?
Olen ka professor. - Tõsi. Muuhulgas.
Esmalt tuleb öelda,
et siin grupis olen ainus, kes on elanud kommunismi all.
Mu senisest elust oli möödunud 60 %,
kui kommunism minu riigis kokku varises.
Mina olen viimane, kes Hiina kommunismi kaitseb.
See põhineb mu omal kogemusel, mitte teoorial.
Seepärast on mul suhteline eelis, kui majandustermineid kasutada.
Tean siiski, et Hiina on siin ja ta on tulnud, et jääda.
Seda tuleks aktsepteerida, mitte harrastada soovmõtlemist,
mida näen pidevalt
poliitilises ja majanduslikus debatis
Euroopas ja Ameerikas.
Olen täiesti kindel, et me ei suuda Hiina vastu võidelda.
Peame olema tugevad, tõhusad ja Hiinast sõltumatud,
kuid see on midagi muud.
Tuleb püüda uuesti üles ehitada tõhus majandus.
Tõhus majandus tähendab sõltumatust poliitikast.
Kommunismi vundament oli see,
et poliitika tuli enne majandust.
Nüüd on igasuguseid rohelisi harusid ja muud.
Oleme naasmas millegi juurde,
mis sarnaneb vägagi tsentraliseeritud majandusega.
Minu meelest on meie võimalus luua oma transformatsioon.
See on ainus viis, kuidas Hiinaga midagi loogilist ja mõistlikku teha.
Mitte võidelda temaga ja teha jõulisi avaldusi. See on täiesti mõttetu.
Küsin prof Rosenthalilt,
kuidas peaks Euroopa üldiselt, ja eriti Holland reageerima,
kui Hiina rajab Hollandi territooriumile politseijaamu,
ja kasutab neid ära
enda kodanike jälgimiseks ja ehk ka teistel põhjustel.
Peaksime sellesse karmikäeliselt sekkuma.
Sellele tuleks vastu olla, nagu näiteks Suurbritannias
on avaldatud raport nn Konfuutsiuse instituutide kohta,
mis on infiltreerunud Briti ülikoolidesse,
nagu meiegi ülikoolidesse.
Olin professor Leideni ülikoolis.
Ühes etapis pidasin seminare kriisimajandamise kohta.
Mingil ajal oli mu magistriprogrammis 20 hiinlast.
Juhtus nii, et nende grupis oli oma ülevaataja.
See oli puhas infiltreerumine.
Sellele tuleks kindlalt vastu seista, mitte kompromissile minna.
Kui räägime majandusest ning Saksamaa ja Hiina
ning Hollandi ja Hiina vahel liikuvatest summadest,
hävitaks see Hollandi ja Saksamaa majanduse, kui need kaoksid.
Kust läheb õhkõrn joon?
Ma ei räägiks õhkõrnast joonest.
Kui räägime meie ülikoolidest, on areng neis olnud traagiline.
See on meie enda viga. Meie enda tekitatud traagiline viga.
See pole Hiina import, kõik see cancel-kultuur,
igasugused hullud rohelised ideoloogiad ja soorevolutsioon.
Seda ei imporditud idast, ei Hiinast ega Venemaalt.
Peaksime hakkama rääkima omaenda traagilistest vigadest,
mitte süüdistama Hiinat.
Küsin järgmist. Jules Verne ütles:
"Kui äikest poleks, siis välku ei kardetaks."
Miks vajame äikest, et inimestes tekiks see hirm
ja hakkaksime ümber hindama oma Euroopa väärtusi,
mida oleme aastaid hinnanud ja armastanud?
Olen üks neid vanamoelisi selle, kes usub endiselt,
et jõudsime oma järeldusele
vabale õiguskorrale põhineva demokraatia kohta,
kui olime kannatanud Saksamaal 300 aastat veriseid vigu ja sõdu.
Sellest korrast ei tohiks loobuda. Selle eest tuleb võidelda.
Peaksime inimestele taas ja taas rääkima,
et see on parim kord kogu meie ajaloos.
Seda tuleks üritada säilitada ja arendada.
Seda ei tohiks teha teiste vastu võideldes,
vaid rääkides teistele: "See on meie tee.
Kui tahate õppida meie vigadest, uurige neid hoolikalt."
Ja seda öelnud, peaksime minu meeles töötama ühiselt
võimalikult tihedalt kõigi riikide, ka Hiinaga.
Temaga tuleks teha koostööd ja vältida vastasseisu.
Sõda pole lahendus kellelegi,
ei Euroopale, ei Ühendriikidele ega Hiinale.
Meil on veel võimalus, kuid tuleb jääda oma väärtuste juurde.
Ometi, kui vaadata Euroopat kui konstrukti, eriti Euroopa Liitu,
räägime kaunist mõttest ja struktuurist, mis algselt rajati,
kuid see eksis mingil hetkel ära.
See muutus üha tsentraliseeritumaks.
Võeti omaks igasugu kommunistlikke ja marksistlikke aateid.
Lõpuks, kui räägime väärtustest ja normidest,
kuulen ainult cancel-kultuuri ja woke-mõtlemist,
mitte aluselisi ideoloogiaid, millele Euroopa ja EL rajati,
ehk judeo-kristlikke aluseid. Kus tehti viga
ja mida tuleks teha, et seda struktuuri ümber hinnata?
Vastan nii. Kahe aasta eest, kui Hiinas algas Covid,
nägin telerist esimesi pilte tänaval kõndivaist inimestest,
kes haarati äkitselt kinni ja lükati kaubikusse, nagu inimröövis,
sest kardeti, et nad olid nakatunud koroonasse.
Mõtlesin: "Euroopas ei juhtu seda kunagi."
Nädal hiljem kästi kõigil Euroopas ja USAs kodus püsida.
Meid tabas sama kohtlemine mis hiinlasi.
Sellega tahan öelda, et Lääne tsivilisatsioon
on kahjuks hiinastunum kui varem.
Valitsus on koroona varjus võtnud kasutusele tehnoloogia,
mis rikub kodanike privaatsust.
Paljudes demokraatlikes valitsustes on tõusnud diktaatorluse vaim.
Peame võitlema selle vastu.
Peame taastama liberaalse sallivuse,
vabaduse, kodanluse ja privaatsuse traditsiooni.
Kaotasime selle ühe ööga kahe viimase aasta jooksul.
Marsime kodanike kohtlemises Hiina jalajälgedes rohkem
kui Montesquieu oleks uskunud seda 200 aasta eest tehtavat.
Kol Kemp, kas Brexit on ainus lahendus?
Jah. Kahjuks.
Kardan, et EL-il on olnud oluline roll
woke-mõtlemise ja cancel-kultuuri arendamises.
See on õõnestanud rahvusidentiteeti ja patriotismi.
Tean, et kindral Naumann usub, et kui EL ei jää ühtseks,
lõheneme ja nõrgeneme.
Kuid usun, et tugevus põhineb pigem rahvusidentiteedil
kui kunstlikul euroopa struktuuril.
Usun, et see on aidanud kaasa praegusele nõrkuse probleemile.
Olen veidi eri meelt ka president Klausiga selle suhtes,
et ei tohiks süüdistada Venemaad ja Hiinat. Arvan, et tuleb süüdistada.
Usun, et Venemaa on panustanud alates nõukogude ajast palju raha
Lääne ühiskondade nõrgendamisse Euroopas ja Ameerikas.
See kestab siiamaani. Usun, et sama teeb ka Hiina.
Ennast peame süüdistama selles, et me pole seda peatanud,
kuid peame ka tunnustama, et suur osa cancel-damisest ja woke'ismist
pärineb autoritaarsetest maadest, kes tahavad meid nõrgendada.
Vaid üks lause. Mind ei tohi süüdistada Euroopa Liidu toetamises.
Toetan Euroopat.
Ei süüdista, kindral.
Minu riigis arutatakse palju
Euroopat ja Euroopa Liitu.
Noorem põlvkond ei saa pihta
EL-i algupärasele ideele.
Alguses oli Euroopa majandusühenduse mõte
ju ära hoida sõda Saksamaa ja Prantsusmaa vahel.
Sealt see algas. - See läks neil korda.
Jah. See on võimas saavutus.
Samal ajal, kui vaadata Euroopat iseenesest,
räägime euroopa väärtustest ja peaksime neid kaitsma.
Tuleks julgustada inimesi neid kaitsma.
Näeme minu kodumaal ja teistes Euroopa maades
kahjuks ka voolusid,
kes ei hooli sama palju
demokraatiast, sallivusest ja privaatsusest.
Tööd on palju. Ütleksin sedagi,
et kui vaatan näiteks oma maad,
siis vastab kindlasti tõele, et meie poliitilistele juhtidele
avaldatakse pidevalt survet sellega,
et küsitakse: "See liberaalse demokraatia idee,
mis kasu meil sellest on?"
Euroopalike ja demokraatlike väärtuste kaitsmine
on minu meelest tulevail aastail äärmiselt tähtis.
President Klaus, kuulusite nende hulka,
kes olid vastu Tšehhi Vabariigi liitumisele EL-iga.
Uskusite, et see nõrgendab rahvuslikku suveräänsust.
Kas olete endiselt samal arvamusel?
Vastupidi. Pean möönma, et olin see,
kes kirjutas peaministrina kirja ja viis selle Brüsselisse,
kui liikmestaatust taotlesime. See oli minu roll selles.
Allkirjastasin liitumislepingu Ateenas,
nende eesistumise ajal.
Selles suhtes võivad radikaalsed eurokriitikud mind süüdistada.
Meil polnud muud võimalust.
Me polnud nii heas seisus kui Šveits või Norra.
Olime postkommunistlik riik.
Ja kui 26. jaanuaril kirja Brüsselisse viisin
EL liikmestaatuse taotlemiseks,
kas oleksin saanud öelda: "Me ei taha EL-i liikmed olla.
Tahame olla samas seltsis Lukašenko ja Miloseviciga."
See oli võimatu. See võib olla mu süü, kuid see on tõsi.
Kui tohin öelda, siis olen alati vastu olnud
Euroopa struktuuri radikaalsele muutmisele
algupärasest integratsioonist millekski,
mida nimetaksin unifitseerimiseks.
Vahetasime integratsiooni unifitseerimise vastu.
Kaotasime rahvusidentiteedid ja teisi selliseid asju.
Naasen veel Lääne ühiskonna nõrgendamise juurde,
mida harrastavad Hiina ja Venemaa. Seda mainiti siin.
See, kuidas Venemaa ja Hiina õõnestavad Lääne ühiskonda,
omab marginaalset mõju, võrreldes sellega,
kuidas me ise Lääne ühiskonda õõnestame.
Meie instituudis avaldati hiljuti raamat nimega "Lääne enesehävitus."
Olen täiesti kindel, et elame ennast ise hävitanud Läänes.
Selle suhtes tuleks meil midagi ette võtta.
Me ei suuda mõjutada seda,
kuidas Hiina kommunistliku partei koosolekul hääletatakse.
Kuid võime muuta näiteks seda, mida õpetame lastele.
Teeme midagi Euroopa sees.
Seepärast rõhutan Lääne enesehävitust.
Wokeism võib olla kurss enesehävitusele.
Kindral Naumann... - Üks kommentaar.
Olen nõus, et tuleks alustada kodulävelt
ja teha kindlaks, et ei tehta vigu.
Kuid ei tohi unustada, ja olen nõus sellega,
et Prantsusmaa valimistel toetas Venemaa jõuliselt Mrs Le Peni.
See on midagi, mida me ei tohiks teha.
Tuleb öelda Venemaale ja Hiinale: "See pole koostöö tee."
Ometi juhtub seda taas ja taas. Meil on veel 3 minutit ja 40 sekundit.
Soovitused juhtidele ja vaatajaile,
et nad võiksid sõnumi oma juhtidele edastada.
Millele tuleks keskenduda ja mida rääkida juhtidele
praeguses olukorras? Kindral Naumann.
Kordan oma põhiseisukohti selles vestluses.
Noori tuleks veenda selles,
et oleme leidnud ühiselamisele lahenduse,
millele võrdset pole.
See on lahendus,
kus õiguskorra põhimõte kaitseb üksikisiku vabadust
ja selle eest tasub võidelda. - Dr Bardaji?
Me kõik tahame julgeolekut, heaolu ja vabadust.
Muud ma valitsuselt ei palu. Tahan, et nad mind rahule jätaksid.
Selge. Kol Kemp.
Ma ei kommenteeri nii laialt.
Nagu alguses ütlesin, meie suurimad väljakutsed täna
on endiselt Hiina, Ukraina, Venemaa ja Ukraina olukord ja Iraan.
Juhtide kohus on tõusta ja võidelda nende ohtude vastu.
Ja tahan mainida eraldi Iraani. Me ei arutanud seda.
Iraanist on saamas tuumarelvariik, sest aitame sellele kaasa.
See illustreerib teatud määral meie naiivsust ja nõrkust,
mida liiga tihti autokraatiate suhtes näitame.
Juhid peaksid keskenduma Iraanile.
Jätkan eelöeldut sellega,
et praegu kuuleb tihti, et Venemaa on nurka aetud ja isoleeritud.
Minu meelest on see tüüpiline Lääne kallutatus.
Kui vaatan maailma üldiselt,
näeb, et Hiina, India, LAV ja Iraan,
näiteks ÜRO Peaassambleel,
ei hääletanud Venemaa-vastase resolutsiooni poolt.
Minu palve, mitte niivõrd kodanikele
kui diplomaatidele, on see, et tuleks panustada
selliste riikide nagu India ja LAV-i kaasamisele,
et võiksime Putinile öelda, et ta on enamvähem üksi.
Võin kinnitada seda, öeldes, et Armeenia ja Aserbaidžaan
ei läinud läbirääkimistele Washingtoni, vaid Sotši.
President Klaus. - Ma pole mässuline.
Olen osalenud poliitikas 30 aastat. Ma ei palu revolutsiooni.
On siiski absoluutselt vajalik,
et Euroopa ja meie maade kodanike rahulolematus
muudetaks poliitiliseks tegevuseks.
Peame siirduma post-demokraatlikust ajast
tagasi normaalsesse poliitilisse demokraatiasse.
Tuleb luua normaalseid parteisid, mitte ainult hullumeelseid liikumisi.
Mitte mässu ega revolutsiooni,
vaid fundamentaalset süsteemset muutust.
Poliitiline aktivism. Saateaeg on otsas.
Aitäh, kindral Naumann, dr Bardaji, kol Kemp,
prof Rosenthal ja president Klaus.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri
TV7 Israel kutsub vaatama ja kuulama tippeksperte,
kelle enamik on osalenud Lähis-Ida kujundanud poliitikas.
Vaata Jeruusalemma Stuudiot.
Teisi TV7 saateid ja artikleid leiate meie veebilehelt
www.tv7israelnews.com