MINNE MENET, EUROOPPA?
Poliittinen epävakaus vaivaa Euroopan pääkaupunkeja Lontoosta Roomaan.
Ne yrittävät pysytellä muutosten mukana.
Globaalien ja eurooppalaisten huolten kasvava lista vaikuttaa liian raskaalta.
Lähellä studiota, jossa nyt olemme Helsingissä, -
Suomen presidentti Sauli Niinistö varoitti: -
"Pitkään on totuttu ajattelemaan, että ensi vuonna asiat ovat paremmin.
Sellainen käänne, että näin ei olekaan, on vaikea.
Se voi vaikuttaa myös Euroopan yhtenäisyyteen."
Iltaa! Olen Jonathan Hessen. Tämä on Minne menet, Eurooppa.
Tänään analysoimme näitä haasteita -
ja toivottavasti saamme valetuksi optimismia synkkyyteen.
Mukana tänään kenraali Klaus Naumann, -
Bundeswehrin entinen komentaja ja Naton sotilaskomitean puheenjohtaja.
Rafael Bardaji, strategiajärjestön johtaja -
ja Espanjan entinen kansallisen turvallisuuden neuvonantaja.
Bruno Tertrais FRS-strategiantutkimus- laitoksen varajohtaja, joka on toiminut-
Ranskan puolustusministeriön strategiajohtajan neuvonantajana.
Ja Timo Soini, Suomen entinen ulkoministeri ja varapääministeri.
Aloitetaan tuttuun tapaan kenraali Naumannista.
Mikä mielestäsi on tällä hetkellä kaikkein suurin haaste, -
jos mietitään kulunutta puoltatoista kuukautta.
Onko mitään, mikä toisi optimismia tähän synkkään tilanteeseen, -
jota Suomen presidentti niin lohduttomasti kuvaili?
Jos aloitetaan Suomesta ja Ruotsista, hieno positiivinen kehitys on se, -
että ne ovat liittymässä Natoon.
Se tuskin oli sitä, mihin Vladimir Putin tähtäsi.
Hän halusi heikentää länttä, Eurooppaa ja Natoa -
mutta sai aikaan päinvastaista, jos maat liittyvät Natoon.
Mutta kaiken kaikkiaan optimismin valaminen on vaikeaa, -
sillä yhteiskuntamme ovat vastakkain asian kanssa, -
jota ne eivät ole aiemmin nähneet.
Näköpiirissä ei ole, että asiat muuttuvat paremmiksi pian.
Asiat vaikeutuvat. Yhteiskuntamme eivät ole tottuneet -
todellisiin kriiseihin eikä siihen, että täytyy luopua jostain.
Sen lisäksi, ja nostan tämän esiin toiseksi, -
asioista tulee yhä mutkikkaampia ja vaikeampia poliitikoillemme.
Tässä yhdistyy eri kriisejä.
Isossa kuvassa meillä on ilmastonmuutos ja inflaatio.
Talouden pitää muuttua.
Lisäksi Euroopassa käydään sotaa, ja nousee muitakin kriisipesäkkeitä, -
lähimpänä Bosnia-Hertsegovina, -
Lähi-idässä erityisesti Iran -
ja uutena Taiwan Kaukoidässä.
En ole aiemmin elämässäni nähnyt -
näin monimutkaista ongelmavyyhtiä -
ja näin vähän toivoa ratkaisemisesta.
Tohtori Bardaji.
Olen samaa mieltä kenraalin kanssa.
Poliittisessa ja strategisessa mielessä maailma ei ole yksiulotteinen.
Todellisuus on pikemminkin kolmiulotteinen tai Rubiikin kuutio.
Klaus mainitsi taustalla olevat asiat: taloustilanne, energia, sota, -
Taiwanin-vierailu, Kiina -
sekä Yhdysvaltojen selvän johtajuuden puuttuminen -
ja vuosikymmeniä jatkuneet selkä seinää vasten -ongelmat, -
kuten Iranin ydinohjelma, joista ei enää ole paluuta.
Siinä on hallinnolle ihan liikaa.
Hallinto pystyy hoitamaan vain yhden asian kerrallaan. Tämä on sille liikaa.
Ihan kuin tietokone. Jos avaa liikaa ikkunoita, se kaatuu.
Myös asukkaat kokevat, etteivät instituutiot pärjää, -
ei Euroopan unioni eivätkä kansalliset instituutiot.
Olemmeko "poliittisen" sivilisaation käännekohdassa?
Onko demokratiamme sellaisessa pisteessä, -
että meidän täytyy ajatella uudelleen monia pilareita ja parannella niitä?
Vai taivummeko ja alamme luisua kohti suurta kriisiä? En tiedä.
Jätän sen pöydälle.
Tohtori Tertrais. - Olen hieman optimistisempi.
Kuka olisi uskonut, että puoli vuotta Ukrainaan hyökkäämisen jälkeen -
sekä EU että Nato ovat pysyneet yhtenäisinä.
EU on asettanut kuudet talouspakotteet.
Toki on ollut keskusteluja ja poikkeuksia, -
mutta pakotteet ovat pysyneet ja yhtenäisyys on säilynyt.
Yksikään EU-maa ei ole pyytänyt helpotuksia.
Ja Nato puolestaan on toivottavasti pian saamassa -
kaksi hienoa uutta eurooppalaista jäsenmaata.
Lisäksi Nato on omaksunut uuden strategisen konseptin.
Ehkä ei uutta näkyä, mutta vankan operatiivisen konseptin.
Huolimatta sisäisistä soraäänistä, -
joita esittää transatlanttisen perheen murheenkryyninä pidetty Turkki, -
Nato on erittäin yhtenäinen. Kuka olisi ennustanut, -
että puoli vuotta sodan puhkeamisesta EU ja Nato ovat vahvoja ja yhtenäisiä?
Huolimatta horisontissa häilyvistä ongelmista -
tämä ei ole huono tulos. Siinä on optimismin aihetta.
Ei niin huonoa, ettei jotain hyvääkin.
Toivon, että voisin olla optimistisempi, mutta uskon, -
että ihmiset Suomessa ja muuallakin -
käyttivät säästönsä koronan aikana.
Heillä oli jotain sukanvarressa. Nyt se on kulutettu.
Menossa on luottokorttikuukausi, kun ollaan lomalla.
Sitten koittaa syksy.
Sähkön, polttoaineen, öljyn ja ruoan hintojen nousu -
yhdistettynä inflaatioon on lamauttava yhtälö.
Mutta toivonsäteitäkin on.
Esimerkiksi Yhdysvalloissa inflaatio taittui hieman, -
9,1 prosentista 8,5 prosenttiin tai jotain sitä luokkaa.
Tilanne on silti erittäin karu.
Suomessa ammattiliitot vaativat roimia palkankorotuksia.
Ja poliittiset kriisit Britanniassa ja Italiassa, -
uskon, että Britanniaan saadaan uusi pääministeri ja asiat lutviutuvat.
Mutta kuka tietää, miten Italiassa käy?
Hyvä uutinen on se, että Suomi ja Ruotsi liittyvät Natoon.
Kun olin ulkoministeri, sain aina silloin tällöin satikutia siitä, -
että olin liian paljon kallellani länteen.
Nyt aika monet hiihtelevät samaa latua.
Politiikassa ei riitä, että on oikeassa. Pitää olla oikeassa oikeaan aikaan.
Totta. Tosiaankin siinä tuli pitkä lista -
sekä pessimismin tahrimia haasteita -
että optimismia ja viitteitä yhtenäisyydestä -
joissain näkökulmissa Euroopassa.
Tahtoisin lyhyesti keskustella Naton strategisesta konseptista.
Mietitäänpä asian positiivista puolta.
Operatiivisessa mielessä käytiin runsaasti keskustelua, -
joka oli hyvin voimakastakin.
Vaikuttaa siltä, että Madridin kokous tuotti joitain tuloksia -
ja loppujen lopuksi päästiin yhteisymmärrykseen.
Olen samaa mieltä Brunon kanssa.
Konsepti on operatiivinen sopimus, -
joka on kehitetty sodan aikana.
Suurin temppu, jonka Nato teki, oli yhtenäisenä pysyminen.
Minä tiedän, millaista on yrittää pitää maat kaukaisen tavoitteen takana.
Mutta he onnistuivat aikaansaamaan operatiivisen idean siitä, -
mitä he haluavat saavuttaa kahden vuoden aikana.
He kaikki asettuivat tavoitteen taakse.
Se on saavutus, jota ei kannata vähätellä.
Se on valtaisa saavutus sodan ja kriisin aikana.
Se antaa aihetta optimismiin.
En halua kuulostaa kyyniseltä, -
mutta Titanicinkin orkesteri soitti loppuun asti hyvin yhteen ja upposi.
Yhtenäisyys on parempi kuin hajanaisuus, -
mutta päätösten pitää olla oikeita.
Minulla on paljon epäilyksiä sen suhteen, reagoivatko Nato ja EU -
Ukrainan sotaan oikealla tavalla.
Strateginen konsepti ei ole näky tai sopimus vaan jotakin muuta.
Onneksi on Ukrainan sota. Ilman sitä Natokin olisi woke organisaatio -
puuhastelemassa ilmasto- ja sukupuolikysymysten parissa.
Mutta meillä on sota. Natolla on taas perinteinen vihollinen, Venäjä, -
entinen Neuvostoliitto.
Natolle tämänkaltainen uhka oli ennalta tuttu.
Muuten Nato on yhtä tietämätön tai mielikuvitukseton -
kuin kaikki muutkin olivat vuosia sitten.
En ole vakuuttunut siitä, että konseptin pohjalta -
syntyy instituutio, joka pärjää lähivuosien haasteita vastaan.
Ei hamassa tulevaisuudessa. Nurkan takana.
Minusta Naton strategia niin kuin strateginen konsepti sen määrittelee...
Ja se ei kenenkään mielestä ole näky.
Se on aika tylsää tekstiä, mutta siellä on pari kiintoisaa kohtaa.
Se on ensinnäkin laadittu Venäjää silmällä pitäen.
Siinä ei sanota, ettemme voi enää tehdä yhteistyötä Venäjän kanssa.
Sanoma on hyvin selvä. Venäjää ei voi enää pitää kumppanina.
Toiseksi siinä sanotaan selvään sävyyn, että Nato puolustaa -
alueestaan joka tuumaa ja senttimetriä sen mukaan, mistä maasta on kyse.
Siinä myös päivitetään Naton strategiaa kolmessa kohdassa.
Ensinnäkin siinä varoitetaan Venäjää ja kaikkia muitakin siitä, -
että jos ne tekevät kyber- tai avaruusiskuja, -
Nato voi vastata kineettisellä voimalla.
Se on sanottu selvästi. Kuulisin mielelläni, mitä mieltä kenraali on.
Tähän tuli siis päivitystä.
5. artiklan eli turvallisuustakuun toimeenpano sai joustavuutta.
Siinä mainitaan Kiina ja Aasia. Se on hyvä, sillä maailma on verkottunut.
Siinä ei kuitenkaan sanota, mikä minusta on hyvä asia, -
että Kiina olisi sotilaallinen uhka.
Kiina on ongelma ja strateginen haaste, -
mutta ei sotilaallinen uhka. Se on järkevä ajantasaistus.
Lisäksi siinä on asianmukainen osio EU:n ja Naton yhteistyöstä.
Se on hyvä juttu. Tällaisina aikoina lännen pitää olla yhtenäinen.
Emme halua, että EU ja Nato kilpailevat.
Kaiken kaikkiaan tulos on aika hyvä.
Mikä tärkeämpää, ei ole syytä ajatella, -
että salissa käytiin kuumentunutta keskustelua.
Mitä ikinä salissa tapahtuikin, -
yhtenäisyyden mielikuva säilyi, ja se on tappio Venäjälle.
Totta. Palaamme myöhemmin Turkin ja Kreikan näkökulmaan.
Voinko vielä sanoa, että toinen uhka Venäjän jälkeen -
on terrorismi. Nato ei unohda terrorismin uhkaa, -
joka voi herätä Euroopan maaperällä milloin vain.
Ei unohdeta siis sitä.
Mielestäni toivon pilkahduksia on siinä mielessä, -
että olin hyvin surullinen ja murheissani siitä, -
miten Yhdysvallat lähti Afganistanista. Minusta se oli suuri epäonnistuminen.
Se antoi väärän viestin Kiinalle ja Venäjälle, -
että me lähdemme ja poistumme.
Millaista mallia se näytti diktatuureille, miten toimia.
Vaikuttiko se tähän tilanteeseen Venäjällä?
Minusta se oli yksi osanen siinä palapelissä, -
miten vahvasti Venäjä odotti lännen vastaavan.
Miten länsi reagoi Krimiin?
Reaktio oli voimakas, mutta kun kului 7―8 vuotta, -
se lieveni, ja Venäjä ajatteli voivansa nielaista vähän lisää.
Mutta se ei onnistunut. Siksi Naton ja lännen herääminen ja vastaus -
Venäjän laittomaan hyökkäykseen Ukrainaan -
osoittaa minusta positiivisia merkkejä -
Naton puolelta, Amerikan puolelta ja myös Euroopan puolelta.
Mutta iso tekijä on se, ketkä tällä hetkellä johtavat Eurooppaa.
Aiemmin sitä johtivat Saksa ja Ranska.
Onko se nyt Puola? Kuka johtaa?
Kuka on sitoutunut pysymään Ukrainan rinnalla?
Nyt kun huonot ajat ovat tulossa, lama, inflaatio ja muu sellainen, -
ihmiset toki tuntevat solidaarisuutta ja tuomitsevat väkivaltaisuudet, -
mutta he ovat huolissaan omasta taloudellisesta pärjäämisestään.
Kommentoin yhtä asiaa, jonka Timo äsken mainitsi.
Afganistan oli suuri tappio -
lännen solidariteetille ja uskottavuudelle.
Sitä Naton strategisella konseptilla hieman paikattiin.
Sanoma on selvä. Yksi kaikkien ja kaikki yhden puolesta.
Nähtäväksi jää, kestämmekö koetuksen.
Se pätee kaikkiin konsepteihin, myös EU:n strategiseen kompassiin.
Ratkaisevaa on, miten maat toimivat.
Toimivatko ne sitoumustensa mukaisesti ja toteuttavat ne?
Jos niin käy, ja tällä hetkellä olen vielä täynnä optimismia, -
että he tekevät niin, sillä heitä vastassa ovat -
Putinin rikolliset teot Ukrainassa.
Yhdessä asiassa olen eri mieltä kuin Timo.
Reaktio Krimiin ei ollut vahva.
Minun mielestäni se oli pehmeä, -
erityisen pehmeä Saksassa.
Vuosi Krimin tapahtumien ja pakotteiden asettamisen jälkeen -
Saksa allekirjoitti Nord Stream 2 -sopimuksen.
Se oli niin tyhmä strateginen veto kuin olla voi.
Se meidän on ymmärrettävä tulevaisuudessa.
Kysymys ei ole vain sotilaallisesta sitoumuksesta.
Sen täytyy olla kaikenkattava strategia, -
joka eittämättä ja velvoittavasti vaatii hyvin tiivistä yhteistyötä -
Naton ja EU:n välillä.
Kysyn kuitenkin, kun puhumme Naton ja EU:n yhtenäisyydestä.
Saksan ulkoministeri Annalena Baerbock -
vieraili Kreikassa ja heti perään Turkissa.
Hänen sanomansa oli se, että ratkaistaan maiden kiistat -
itäisellä Välimerellä. Maiden suhteita hiertää -
mm. luonnonvarojen etsintä kiistellyillä vesialueilla.
Kumpikin suhtautuu toisiinsa erittäin vihamielisesti.
Jännitteet alueella kytevät jälleen kerran.
Baerbock korosti, että elleivät Kreikka ja Turkki pääse sopuun, -
kiistalla on vaikutuksia Ukrainan ja Venäjän tilanteeseenkin.
Mitä voit sanoa tästä?
Periaatteessa hän on oikeassa.
Mutta mielestäni hänelle tuli virhe siinä, -
että hän selvästi asettui toisen puolelle -
asiassa, joka on yhä kiistelty -
ja pysyy sellaisena siihen saakka, -
että Euroopan unionin tuomioistuin antaa päätöksen sopimuksesta.
Hän asettui Kreikan puolelle. - Niin teki. Ja se on...
Jos menee ulkoministerinä Turkkiin -
ja haastaa Turkin ulkoministerin kansainvälisen median edessä -
lausunnolla, joka ei jättänyt epäselvyyksiä, -
sen jälkeen on vaikea palata etsimään kompromissia.
Ja jos niin toimii muslimimaassa nainen, -
se tekee siitä vielä vaikeampaa.
Tosin ministeri Mevlut Cavusoglu oli varovaisempi Saksan ulkoministerin -
kuin Ruotsin ulkoministerin kanssa. Mitä sinä ajattelet?
Pakko sanoa ensinnäkin, että olen vähän hämmentynyt.
Nato on onnistunut oikein hyvin -
estämään jäsenmaihinsa kohdistuvia aggressioita -
5. artiklan ja myös 6. artiklan mukaisesti.
Mutta varmaankin, ainakin oletan niin, -
Venäjä on ajatellut hyökkäystä johonkin jäsenmaahan.
Tällaisessa ei mielestäni ole vielä nähty parannuksia.
Toiseksi epäonnistuimme aggression estämisessä ei-jäsenvaltiota, -
mutta mahdollista tulevaisuuden jäsenmaata, kuten Ukrainaa, kohtaan.
Puhummehan nyt Ukrainasta ja Krimistä.
Sitäkin epäselvempää on minusta se, -
mitä Nato haluaisi tapahtuvan Ukrainassa.
Onko se status quo ante eli Krim Venäjän hallussa?
Haluammeko, että Zelenskyi ajaa kaikki venäläiset pois Ukrainasta?
Vai niin kuin Valkoinen talo on tuonut esiin, -
haluammeko heikentää Venäjää pysyvästi?
En ole varma, onko meillä tässä yhteinen strateginen tavoite?
Voimme olla iloisia siitä, ettei Madridissa syntynyt nyrkkitappelua.
Ei sellaista ole tapahtunut aiemminkaan.
Mutta en ole varma yhtenäisyydestä tavoitteiden ja keinojen suhteen.
Minusta Rafael on oikeassa. Hän toi esiin tärkeän asian.
Paperilla me olemme yhtenäisiä.
Tuemme Ukrainan suvereniteettia ja alueellista loukkaamattomuutta -
kansainvälisesti tunnustetuilla rajoilla.
Se tarkoittaa selvästi, että paperilla me todella haluamme, -
että Donbass ja Krim ovat Ukrainan hallussa.
Mutta on mietittävä nyt sitä, mitä tapahtuu, -
jos Ukrainan joukot saavuttavat lisää taktisia ja operatiivisia voittoja -
ja alkavat uhata Venäjän joukkoja Krimillä ja Donbassissa.
Se ei vielä ole ajankohtaista, mutta niin voi käydä melko piankin.
Olen jälleen optimisti.
Ehkä niin käy vasta vuoden päästä. Ehkä niin käy kuukauden päästä.
Me emme tiedä. Uskon, että Venäjä kokee strategisen epäonnistumisen.
Nämä eivät muuten ole tuulesta temmattuja asioita.
Aivan samoilla sanoilla -
tavoitetta kuvaillaan Washingtonissa.
Ei strateginen tappio vaan strateginen epäonnistuminen.
Valkoinen talo ja Pentagon ovat varovaisia.
Ne eivät halua, että Venäjä tulkitsee sanoman väärin.
Kyse ei ole siitä, että USA kukistaa Venäjän sotilaallisesti, vaan siitä, -
että Venäjä saa takkiinsa Ukrainassa. Siinä ollaan hyvässä vauhdissa, -
mutta se ei ole ohi. Rafael on oikeassa.
Tavoite ei ole vielä meille yhteisesti selvillä.
Voinko sanoa pari sanaa Kreikasta ja Turkista? - Toki.
Itäisen Välimeren tilanne on erittäin kiintoisa.
Yhtäältä Erdoganin Turkki ei ole ikinä lopettanutkaan -
provokaatioita Kreikkaa vastaan Egeanmerellä.
Mutta tähän viikkoon asti hän oli hyvin varovainen -
öljyn- ja kaasunetsinnän suhteen -
Kyproksen ja Kreikan yksinomaisilla talousvyöhykkeillä.
Nyt hän on lähettämässä uuden tutkimusaluksen.
Hänen on oltava varovainen. Hän on nostanut Turkin profiilia -
maana, joka pystyy hyviin suhteisiin Venäjän kanssa -
ja jopa välittämään viljan vientiin liittyviä neuvotteluja.
Nähtäväksi jää. Katsotaan kuukausi, pitääkö sopimus vielä.
Mutta on myönnettävä, että hän on onnistunut välittäjänä.
Mutta jos hän jälleen esittää provokaatioita muita maita kohtaan, -
mukaan lukien maita, jotka eivät ole Natossa, -
lähettämällä aluksia kiistellyille vesille, tuo maine voi olla mennyttä.
Ranska pysyy Kreikan tukena tässä yhtälössä. - Selvästi.
Maani tukee Kreikkaa täysin.
Meillä on yhteinen puolustussopimus EU:n velvoitteiden lisäksi.
Rehellisesti sanottuna kannatan maani tukea Kreikalle.
Ensinnäkin kannatamme kansainvälistä lakia.
Kannatamme kiistojen rauhanomaista ratkaisua.
Ja tuemme toista EU-jäsenmaata.
Emme varsinaisesti vastusta Turkkia. Puolustamme Kreikkaa.
Minusta se, mitä tulee tapahtumaan, -
on erittäin mielenkiintoista, -
kun mietitään, mitä tapahtui Krimin laittoman liittämisen jälkeen.
Se tapahtui vuonna 2014 Sotšin olympialaisten jälkeen.
Joukkoja kerääntyi. Kukaan ei uskonut, että niin käy.
Nytkin kerääntyi joukkoja, ja kukaan ei halunnut uskoa, -
että rajojen yli tullaan.
Aloitin ulkoministerinä vuonna 2015. Toimin vuoteen 2019.
Näinä vuosina Normandia-ryhmä tapasi monet kerrat.
Saksa, Ranska, Ukraina ja Venäjä.
Neuvotteluja, neuvotteluja, Minskin sopimus -
ja sen toteuttaminen. Neljä vuotta. Mitä tapahtui? Ei mitään.
Kuka nyt johtaa Eurooppaa?
Millaisella rakenteella lähdetään eteenpäin, -
kun saadaan aikaan jonkinlainen rauhansopimus?
Minusta sellainen prosessi ei ole kovin houkutteleva, -
kun miettii, mitä tapahtui.
Anna, kun kysyn tätä. Suomen presidentti Niinistö -
sanoi odottavansa, että sota laajenee ja leviää muillekin alueille.
Pidätkö sitä mahdollisena?
Totta kai puhutaan järkytyksestä, jonka kaikki kokivat, -
kun Venäjä tekikin sen, mitä se on sanonut koko ajan.
Mutta kun ukkonen iskee, kuten Jules Verne tapasi sanoa, -
miehet alkavat pelätä salamoita.
Eikö nyt pitäisi vain -
ymmärtää, että todellisuus on, mitä on, ja se tulisi ottaa sellaisena?
Kyllä, ja kukaan ei halua eskalaatiota.
Mutta on ollut esimerkiksi paljon puhetta ja huhuja siitä, -
vedetäänkö Valko-Venäjä mukaan konfliktiin -
ja miten se vaikuttaisi rajoilla, -
esimerkiksi Valko-Venäjän ja Puolan rajalla.
Ja sitten on tahattoman eskalaation mahdollisuus.
Se on todellinen uhka myös Kreikan ja Turkin välillä.
Siellähän tulee ja menee sotilaslentokoneita.
Totta kai me haluamme, -
että konflikti pysyy rajojen sisäpuolella.
Mutta jos ymmärsin oikein, -
Ukraina teki iskun Krimille Venäjän sotilaslentokoneisiin.
Ja sitä ei ole vielä tapahtunut, mutta siitä on ollut puhetta, -
että mitä jos Ukraina operoi Venäjän maaperällä.
Kenraali Naumann. - Heitän tähän yhden ajatuksen.
Puhuimme lopputilasta Ukrainassa.
Nähdäkseni lopputilan määrittely ei ole meidän käsissämme.
Se on suvereeni maa, johon hyökättiin ja jonka alueita miehitetään.
Jos me ulkopuolelta yrittäisimme kertoa ukrainalaisille, -
mitä heidän pitäisi hyväksyä,
me tunnustaisimme epäsuorasti, -
että voimankäytöllä voidaan muuttaa rajoja.
Sellaista meidän ei saa koskaan hyväksyä.
Minusta meidän kaikkien pitäisi olla siitä yhtä mieltä.
Ukrainan rajojen määrittelyn rauhansopimuksessa aikanaan -
on tultava ukrainalaisilta, ei meiltä.
Siirrytäänpä Ukrainasta muuhun Eurooppaan.
Eräs avainkysymyksistä, jonka myös Timo Soini mainitsi, -
on se, että syksy koittaa ja talvi on tulossa.
Odotettavissa ovat energiapula, -
inflaatio ja monia muita synkkiä näkymiä.
Euroopan jokainen kotitalous tulee tuntemaan vaikutukset.
Samaan aikaan monissa maissa poliittinen tilanne on epävakaa.
Hallituksia on vaihtunut Virossa ja muualla.
Näimme myös, miten Mario Draghi pyysi eroa.
Italian presidentti ei myöntänyt sitä, mutta siellä käydään vaalit.
Britanniassa Boris Johnson on huomannut, -
ettei nykyaikana ole helppoa pysyä virassa.
Ja juhlia samaan aikaan. - Niinpä.
Onko ihmisille valjennut, -
millainen tilanne on käsillä?
Valtaosa eurooppalaisista ei ole kokenut sellaista, -
mitä pian tapahtuu.
Mainitsin tämän ensimmäisessä puheenvuorossani tänään.
Yhteiskuntamme ovat nähneet vain ylöspäin menevää suuntausta.
Asiat menivät paremmin ja paremmin. Väki on saanut -
lahjoja poliitikoilta kysymättä, kuka tämän maksaa.
Ihmiset ovat tottuneet makeaan elämään.
Nyt koittavat ne ajat, joita itse näin 5- ja 6-vuotiaana.
Meidän pitää palata elämän normaaliuteen, -
jossa suuntaus on vuorotellen ylös- ja alaspäin.
Nyt olemme tilanteessa, jossa edessä on alamäki.
Yhteiskuntiemme pitää tottua siihen. Tarvitaan poliittista johtajuutta, -
joka on nykyään on melko harvinaista Euroopassa.
Mitä sinä ajattelet, eikä ainoastaan jäsenvaltioiden tasolta?
Esimerkiksi Espanjassa on työttömyyttä ja monia muita ongelmia.
Nykyinen hallitus on hyvä esimerkki siitä, mitä kykenemättömyys on.
Samaan aikaan voidaan puhua Euroopan unionista, -
joka ei alun perin onnistunut -
vastauksessaan koronapandemiaan.
Se ei tiennyt, miten hoitaa kriisiä. Vähitellen tajuttiin, -
että hyvinä aikoina se pärjää hyvin, mutta huonoina aikoina se takeltelee.
Jotkut voivat sanoa, -
että jos EU itse hakisi EU:n jäsenyyttä, -
se ei pääsisi jäseneksi, sillä siltä puuttuu demokraattiset arvot.
Oletko samaa mieltä?
Mielestäni meillä on periaatteita ja intressejä.
Strateginen kysymys on, -
paljonko ollaan valmiita maksamaan periaatteidensa puolesta.
Kenraali viittasi Pariisin peruskirjaan 1990-luvun alusta.
Siihen sinetöitiin periaate, -
jonka mukaan Euroopan rajoja muuteta enää voimalla.
Saman tien Jugoslavia hajosi ja rajoja muutettiin verellä.
Siellä lopputulos oli enemmän linjassa etujemme -
kuin periaatteidemme kanssa.
Ukrainassa asia on päinvastoin. Emme halua Venäjän hyötyvän tilanteesta.
Ennen pitkää ihmiset alkavat pohtia, -
paljonko he haluavat maksaa sähköstä sen takia, -
että he vastustavat Venäjän toimia Ukrainassa.
Tai paljonko he haluavat maksaa veroja pitääkseen instituutiot pystyssä.
Näitä kysymyksiä pitäisi kriisiaikoina esittää poliitikoilta.
Meidän tulisi voida odottaa vastauksia.
Mainitsit, että elän maassa, jossa kykenemättömiä ihmisiä on kaikkialla -
ja ratkaisut ovat pääasiassa vääriä.
Minulla ei ole kovin suuret odotukset.
Uskon, että se synnyttää syvää tyytymättömyyttä.
Samaa on nähtävillä muissakin maissa.
Se on ongelma, sillä jos etääntyy demokraattisista instituutioista, -
mikä on vaihtoehto?
Kuten Timo mainitsi, olemme luultavasti menossa stagflaatiota kohti.
Meillä on käynnissä sota.
Tuemme epäsuorasti Ukrainan vastarintaa Venäjää vastaan.
Emme halua eskaloida tai kiihdyttää asioida voittaaksemme selvästi.
Emme halua suututtaa kiinalaisia -
toimilla tai julistuksilla. Yritämme selviytyä jotenkuten.
En ole varma, että pystymme siihen poliittisesti.
Yllytätte minua nyt painamaan päähäni taas optimistin hatun. - Teepä niin.
Katsotaanpa. Ensinnäkin asiat eivät ole huonommin joka päivä.
Katsokaapa öljyn hintaa. Se on laskenut alle sadan dollarin barrelilta.
Se ei ole hullummin. Sentään jotain.
Katsokaapa työmarkkinoita.
Jotkin maat, kuten Ranska, -
nauttivat nyt valtavasta pandemian jälkeisestä kasvusta.
Olemme lähestymässä sitä, mitä ekonomistit kutsuvat täystyöllisyydeksi.
Siinä työttömyysaste on 3―4 prosenttia.
Ensi kertaa liki 50 vuoteen -
Ranskassa ja parissa muussa Euroopan maassa -
voidaan nähdä tulevaisuus, -
jossa kaikki, jotka haluavat työskennellä, voivat saada työpaikan.
Olet oikeassa. Talvi on tulossa. Pitää laittaa istuinvyöt kiinni.
Talvesta tulee vaikea.
Mielestäni on kaksi haastetta.
Ensinnäkin pitää olla realisti eikä ajatella ideologiaa.
Esimerkiksi energia-asioissa pitää olla pragmaattinen.
Tiedän, että Saksassa käydään keskustelua ydinvoimasta.
Olen ymmälläni siitä, -
että Saksa ei vieläkään ole ymmärtänyt, -
että vaikka haluaa luopua ydinvoimasta, -
mihin sillä toki on täysi oikeus, mutta nyt ei ole sopiva hetki.
Sanon tämän siksi, -
että Euroopan maiden sähköverkot ovat kiinteästi yhteydessä toisiinsa.
Espanja, Saksa, Ranska ja muut ovat kytkeytyneet toisiinsa.
Joskus me myymme sähköä Saksaan. Välillä taas Saksa myy sähköä meille.
Minusta Saksan pitäisi Euroopan takia tarkastella asiaa vakavasti uudelleen -
ja pitää ydinvoimalat vielä toiminnassa. On liian aikaista...
Olen täysin samaa mieltä, sillä en halua, että minua sanotaan tyhmäksi.
Se on vain pragmaattista ja maalaisjärkeä.
Toiseksi pitää pystyä ohjaamaan narratiivia.
Joissakin poliittisissa piireissä Euroopassa -
ja monissa osissa julkista mielipidettä ajatellaan, -
että kaikki johtuu pakotteista. Jotkin poliittiset tahot -
käyttävät tätä narratiivia joko tyhmyyttään tai pahantahtoisuuttaan.
Tilanne ei johdu pakotteista vaan pikemminkin sodasta -
ja Venäjän strategiasta.
Jo ennen sodan alkamista jo lähes vuosi sitten, -
Venäjä alkoi manipuloida kaasumarkkinoita.
Pakotteilla voi olla pieni vaikutus, mutta pääsyy ovat sota itse -
ja Putinin strategiset päätökset.
Narratiivin ylläpitäminen ja hallitseminen on todella tärkeää.
Toivon, että Euroopan johtajat ja hallitukset pystyvät siihen.
Meillä kaikilla on tässä vastuu.
Aloitan myönteisistä asioista.
Nato on uskoakseni nyt herännyt.
On hyvä, että Nato on nyt se organisaatio, -
jollaiseksi se perustettiin, -
eikä se ole liittynyt "Me olemme maailma, kumbaya" -kuoroon.
Ilman tätä kriisiä Madridissa olisi keskusteltu -
sateenkaariväen oikeuksista Naton joukoissa tulevana vuosikymmenenä.
Ollaan palattu perusasioihin, joilla on oikeasti merkitystä.
Ja jos mietitään energiakysymystä, -
niin kauan, kun energiaa on saatavilla, ihmiset ovat valmiita maksamaan.
Mutta jos saksalaisilta loppuu lämmin kylpyvesi, silloin meillä on ongelmia.
Jos hinta kohoaa 10 prosenttia, sen kanssa pystyy elämään.
Mutta jos tulee katkoja sähkön- tai kaasuntoimituksiin, -
on tosi vaikeaa sanoa suomalaisille, että sammuttakaa ilmastointilaitteet, -
jos samalla Kiina ja Intia -
lapioivat hiiltä koneeseen.
Suomessa on kyllä hieman erilainen sää kuin Ranskassa tai Espanjassa.
Me kyllä pärjäämme. - Siellä on saunat.
Niin on, ja turvetta ja muuta.
Minusta poliittinen epävakaus on suurimpia uhkia.
Siitä huolimatta meidän täytyy myöntää, -
että kansa demokratiassa ei äänestä väärin.
Minusta näyttää siltä, -
että Euroopan vallanpitäjät pelkäävät Italian vaaleja.
Eivät vaaleja sinänsä vaan niiden tulosta.
Minusta sama pätee moniin Euroopan maihin.
Ja sitten on tulossa erittäin tärkeät välivaalit.
Meillä ei ole äänestysoikeutta, -
mutta Yhdysvaltojen vaaleilla on iso vaikutus Eurooppaankin.
Ehdottomasti. Kenraali Naumann, -
kolumbialainen Nicolás Goméz Dávila, -
jonka teoksia on käännetty saksaksikin, on sanonut: -
"Totuudet eivät ole suhteellisia, mielipiteet totuudesta ovat."
Euroopan instituutiot suhtautuvat pakkomielteisesti, -
eivätkä vain Euroopan vaan myös kansallisella tasolla, -
totuuden pukemiseen woke- ideologian värittämillä mielipiteillä, -
mutta vaikeina aikoina iskee todellisuus.
Iskeekö todellisuus vasten Saksan Vihreitä, -
jotka ovat nyt hallituksessa?
He ovat kampanjoineet vahvasti viimeksi kuluneen 20 vuoden aikana -
ydinvoimaa vastaan.
Tajuavatko he, että ilman sitä saksalaisten tulee talvella vilu?
Uskon, että julkinen mielipide Saksassa on muuttumassa.
Vihreät, joka ajoi -
täyttä luopumista ydinvoimasta -
harkitsee kantaansa nyt uudelleen.
Vihreiden poliitikoista noin 40―50 % kannattaa nyt -
ainakin aikataulun viivyttämistä.
Pari vuotta sitten se ei olisi tullut kysymykseenkään.
Osa Vihreistä ymmärtää, että jos mietitään ilmastonmuutosta, -
luultavasti kaikkein puhtain energiamuoto -
ilmastonmuutoksen hillitsemisessä on ydinenergia.
Kätevää. - He alkavat nyt ajatella uudelleen.
Saksalle oli tragedia, että päätöksen teki taitava fyysikko, -
joka halusi houkutella mahdollisimman paljon äänestäjiä -
ja viedä heitä Vihreiltä.
Se oli lyhytnäköinen vaalitaktinen veto, -
joka vahingoitti Saksaa ja Saksan taloutta.
Espanjan tapaus on erilainen.
Nyt uusi vasemmisto... Espanjassa käydään taistelua.
Se ei ole vanha Vihreät, vaan uusi Vihreät. Se on hallituksessa.
Se on satsannut uusiutuvaan energiaan ja muuhun sellaiseen.
Ydinvoiman uudelleen harkitsemisesta ei kuule halaistua sanaa.
Pääseekö maltillinen vasemmisto vai radikaali vasemmisto, -
josta me nyt saamme Espanjassa kärsiä, niskan päälle? En tiedä.
Mutta jos Espanjan vasemmiston kaltainen taho -
pääsee voitolle Euroopassa, olemme tuhoon tuomittuja.
Se on paluu keskiaikaan.
Eilen tuli uusi pohjakosketus energiansäästössä Espanjassa.
Käskettiin säätämään viilennyslaitteet +27 asteeseen.
Sehän on sitten lämmityslaite.
Käskettiin pitämään kauppojen näyteikkunat pimeänä -
iltakymmenen jälkeen. Se tuo turvattomuutta kaupunkikeskustoihin.
Kun turisti tulee Espanjaan, hän joutuu olemaan pimeässä.
Nämä päätökset ovat ihan hullujen hommaa.
Tämä vain vahvistaa sitä.
Niinpä minä toivon, että saksalaiset ottavat taas maalaisjärjen käyttöön.
Valitettavasti maalaisjärki on kadonnut paikoitellen kokonaan.
Tulen aika eriskummallisesta maailmasta.
Kenties siksi en ole niin optimistinen kuin Bruno ja muut täällä.
Pari sanaa Vihreistä.
Tapasin aiemmin ihailla Saksan Vihreitä, -
sillä Ranskan Vihreät on radikaali liike, -
joka on täysin tai ainakin lähes täysin irrallaan todellisuudesta.
Saksassa sentään käytiin keskustelua realismin ja fundamentalismin välillä.
Ranskalaisesta näkökulmasta Saksan Vihreät ovat paljon realistisempia.
Toivon, että he saavat asioihin tolkkua. Kutsun sitä pragmaattisuudeksi.
Ilmastonmuutoksen suhteen Vihreät ovat tosi realistisia.
Heidän ansiostaan asia on noussut tietoomme.
Yksi iso keskustelu Euroopassa ja lännessä -
käydään pitkän ja lyhyen aikavälin ongelmien välisestä tasapainottelusta.
Euroopassa riehuvien tulipalojen myötä, -
oli se oikein tai väärin, -
iso osa väestöstä pitää ilmastoasioita aina vain tärkeämpänä.
Aiemmin keskusteltiin siitä, -
että ihmiset kamppailivat...
Ranskaksi se on "la fin du monde contre la fin du mois", -
"Maailmanloppu vai kuun loppu?"
Se on hyvin kuvaavaa.
Ihmisiä ei aina voi käskeä miettimään planeetan tulevaisuutta, -
jos he eivät saa rahoja riittämään.
Välillä keskustelut esimerkiksi lämmitystehon alentamisesta...
Ihmiset saavat asunnon lämpötilan hädin tuskin 15- tai 16-aseiseksi -
jossain köyhässä Keski-Euroopan maassa, -
jossain Bulgarian maaseudulla.
Jos heitä vaaditaan laskemaan 19 asteeseen, se on heille lämmitys.
Olen ihan vakavissani.
Yritän vain sanoa, että tällaiset keskustelut -
lyhyen aikavälin ongelmien hoitamisesta -
unohtamatta pitkän aikavälin ongelmia, -
on pulma, joka esitetään Vihreille, -
mutta se on paljon muutakin. Se on jatkuvaa keskustelua, -
joka koskee meitä kaikkia.
Meidän on helppo puhua siitä, että hallituksen pitäisi tehdä sitä ja tätä.
Täytyy hyväksyä myös se, -
tasapainottelu lyhyen ja pitkän aikavälin prioriteettien välillä -
on aina hyvin vaikeaa. Olit hallituksessa. - Tiedän.
Epäonnistuvat hallitukset ovat yleensä mikromanageroituja ja alijohdettuja.
Minusta kaikkien keskustaoikeistopuolueiden -
tulisi oppia läksy kaikkialla Euroopassa.
Ihmiset ovat nyt huolestuneita ja peloissaan.
Jos keskustaoikeisto tarjoaa ainoastaan -
julkisen sektorin ja etuuksien leikkauksia, -
he karkottavat äänestäjät pois.
Sen sijaan heidän tulisi tukea perheitä, yrityksiä, työpaikkojen luomista -
ja positiivista lähestymistapaa, jossa työpaikkoja lisäämällä -
kasvatetaan hyvinvointia.
Tällainen konsepti haastaisi valtion rahanjaon -
ja ylikypsän hyvinvointiyhteiskunnan.
Mutta pelkäänpä, ettei niin käy.
Uskon, että puolueet maksavat siitä kovan hinnan.
Jos mietitään keskiluokkaa, joka on yhteiskunnan moottori, -
millä perusteella he äänestävät?
Jos äänestetään perhearvojen, talouden, vakauden -
ja turvallisuuden puolesta, ne saavat ääniä.
Mutta jos agendan kaappaa ilmasto tai jokin muu, ne häviävät.
En yhtään väheksy ilmastoasioita, -
mutta se, joka saa agendansa läpi, voittaa vaaleissa.
Olen periaatteessa samaa mieltä, -
mutta ongelma on siinä, että kaikki lyhyen ja pitkän aikavälin ratkaisut -
laaditaan aikuisikäisiä äänestäjiä silmällä pitäen.
Olemme vaarassa menettää nuoret. He haluavat sitä, -
mikä Naton strategisesta konseptista jäi uupumaan, näyn.
He haluavat ratkaisuja, jotka voivat auttaa heitä uskomaan, -
että heillä on tulevaisuus.
Minusta se on tiiviisti yhteydessä ilmastonmuutokseen.
Ellemme herää ja sano heille, että pystymme siihen -
ja meillä on keinoja siihen, olemme vaarassa menettää nuoret.
Se on minusta suurin uhka demokratialle.
Kun tämä on sanottu, -
Espanjassa alle 25-vuotiaiden työttömyysaste on 50 prosenttia.
Ilmastonmuutos ei ole heille ykkösasia, luulisin.
Eikä pitäisikään. Kun hallitus on liian radikaali, -
agendakin on radikaali.
Jossain vaiheessa siitä menee maku.
Hallitus pakottaa vähentämään energiankulutusta, -
samalla kun pääministeri nousee helikopteriin, -
joka vie hänet 30 km:n päähän kentälle, josta hän lentää lomalle.
Ennen pitkää ihmisten mitta tulee täyteen.
Eri asia, miten pitkään siinä menee. Meidän on kiinnitettävä huomiota, -
enkä nyt yritä olla populisti, -
kasvavaan kuiluun köyhtyvän keskiluokan -
ja yhteiskuntiemme poliittisen eliitin välillä.
Kuilu kasvaa.
Se ei ole terveellistä missään demokratiassa.
Meillä on vielä noin 5,5 minuuttia aikaa.
Tahtoisin kuulla jokaisen näkemyksen siitä, mihin olemme menossa.
Aloitimme maalaamalla aika synkän kuvan -
tämänhetkisestä tilanteesta Euroopassa ja laajemminkin.
Tarkastellaanpa yleistasolla -
myös strategista kilpailua -
Kiinan ja Yhdysvaltojen välillä.
Eurooppa yrittää löytää siinä omaa paikkaansa.
Tohtori Tertrais, onko Euroopalla toivoa tässä mielessä?
Eurooppa on kuopattu jo niin monesti, -
että kaikki ihmettelevät, että se ylipäätään vielä elää.
Muistetaanpa finanssikriisi ja Euroalueen velkakriisi.
Monet amerikkalaiset ja britit olivat täysin vakuuttuneita siitä, -
että euro on tuhoon tuomittu ja EU hajoaa.
Me selviydyimme niistä. Kaikki kriisit, -
mitä ikinä ajatteleekin Euroopan projektin luonteesta, -
kaikki kriisit ovat tosiasiassa pikemminkin vahvistaneet -
kuin heikentäneet Eurooppaa.
Mutta euro ja dollari ovat tasaväkiset.
Ovat, ja niin ovat olleet aiemminkin.
Niin oli myös viitisentoista vuotta sitten.
Olen aika luottavainen EU:n suhteen.
Aiemmat kriisit ovat osoittaneet, että populistihallituksetkaan -
eivät ole valmiita hautaamaan EU:ta.
Monet populistihallitukset ovat muuten riippuvaisia EU-rahoituksesta.
Olen siis aika luottavainen EU:n suhteen.
Vastaan nopeasti kysymykseesi. Kun edessä on iso joukko ongelmia, -
hoida ensin kaikkein kiireellisin ja etene sitten järjestyksessä.
Juuri nyt kriittisin on talvi. Siitä ei tule helppo. Yritetään selvitä siitä.
Varmistetaan, että Ukraina selviää.
Ja vasta sitten, jos mahdollista, -
mietitään globaaleja ongelmia, kuten ilmastonmuutosta.
En sano, että ilmastonmuutos pitää unohtaa nyt, -
mutta asiat pitää laittaa tärkeysjärjestykseen.
Olen sitä mieltä, että jos saadaan palautettua hyvät suhteet -
Yhdysvaltojen, Ison-Britannian ja Euroopan välillä, -
pärjäämme paljon paremmin.
Hyvä vastaus olisivat esimeriksi TTIP-neuvottelut -
ja muunlaiset kauppajärjestelyt.
Emme tähtää globalismiin, mutta voimme tähdätä hyvään yhteistyöhön -
anglosaksisen maailman kanssa, -
joka voisi johtaa maailmaa, jota ei nyt johda kukaan.
Minusta avainkysymys on se, että Euroopan täytyy pysyä yhtenäisenä, -
ja meidän pitää tehdä kaikkemme sen eteen, -
että Eurooppa pystyy tarvittaessa toimimaan itsenäisesti.
Se on ainoa keino pitää amerikkalaiset rinnallamme.
Me tarvitsemme heitä.
Ja meidän täytyy tehdä se ennen vuoden 2024 vaaleja, -
sillä se voi olla seuraava kriisi horisontissa, -
jos Eurooppa pysyy heikkona ja hajanaisena.
Tarvitsemme Amerikkaa, joka on vahvempi, jolla on selvä näky -
ja jolla on nykyistä paljon proaktiivisempi asenne maailmassa.
Tuleeko Washingtoniin muutosta? - Luultavasti ei.
Vielä jäi paljon aiheita käsittelemättä.
Etenkin Alankomaissa ollaan hyvin turhautuneita -
nykyhallituksen päätökseen -
toimeenpanna erilaisia EU-direktiivejä, -
jotka eivät aina ole yhteensopivia kentän tilanteen kanssa.
Toivottavasti pystymme keskustelemaan siitä ensi kerralla.
Ja sitten on Taiwanin tilanne Kiinan ja Yhdysvaltojen välillä.
Euroopallakin on ollut lusikkansa sopassa.
Jos muistan oikein, jopa pasifistisella Saksalla -
oli aluksia, fregatteja, Etelä-Kiinan merellä.
Se osallistuu paraikaa harjoituksiin Tyynellämerellä.
Aivan. Tyynenmeren rantavaltioiden merkitys kasvaa, niin olen kuullut.
Päätämme tähän. Kiitos, kenraali Naumann, -
tohtori Bardaji, tohtori Tertrais ja Timo Soini, mukanaolostanne.
Kiitos myös katsojille!
Nähdään ensi kerralla "Minne menet, Eurooppa?" -jakson parissa.
Hyvää illan jatkoa!
Lisää TV7:n tuotantoja ja toimituksen laatimia artikkeleita -
on kotisivuillamme osoitteessa www.tv7israelnews.com.
Suomennos: Marianne Tenetz