EUROOPA STUUDIO
Euroopa geopoliitiline struktuur on nihkumas avaliku arvamuse tõttu,
mida on mõjutanud Venemaa rünnak Ukrainasse.
Kaotatud stabiilsustunnet otsitakse nüüd
ka transatlantilise partnerluse süvendamisest.
Euroopa valitsustes on hakanud taas kõlama konservatiivseid aated,
mis põrkuvad vältimatult kokku EL institutsioonidega,
kus võim kuulub pea eranditult liberaalsele vasaktiivale.
Tere õhtust! Olen Jonathan Hessen. Vaatate Euroopa Stuudiot.
Euroopa olukorrast vestlevad täna kindral Klaus Naumann,
Saksamaa Bundeswehri endine peastaabiülem
ja NATO sõjalise komitee esimees. - Aitäh.
Kindral Gustav Hägglund, Soome Kaitsejõudude endine ülem
ja Euroopa Liidu sõjalise komitee esimees.
Kol Richard Kemp, Briti jalaväe endine ülem
ja kabineti büroo terrorismivastase võitluse luuretiimi juht.
Ja Timo Soini, Soome endine välis- ja asepeaminister.
Tere tulemast! - Aitäh.
Kindral Naumann,
mis on olnud viimaste kuude märkimisväärseim teema
pärast meie eelmist saadet?
Üllatute, kui ütlen Ukraina.
Ukraina sündmused rikuvad räigelt rahvusvahelist õigust.
Lisaks purustas see kõik rahvusvahelised korraldused,
millele rahvusvaheline julgeolek Euroopas ja Läänes toetus.
Ka globaalne majanduskord,
millele toetub meie heaolu ja jõukus,
kannatab tohutult
rünnakus demokraatia ja inimõiguste vastu.
Kas halvim on alles ees?
Olen nõus. Ukraina kriis on olnud valitsev teema,
aga üks tulemusi on olnud see,
et Euroopa maad on ärganud
rahu-- kaitsenihilismist.
Kõik näivad olevat mõistnud,
et oleks utoopiline, kui Euroopasse oleks mingi püsiv rahu saabunud.
Nüüd on riigid hakanud uuesti relvastuma
ja oma kaitse eest suuremat vastutust võtma.
Suurbritannia näib olevat hakanud usaldusväärseks partneriks
enamikule Ida-Euroopa maadest.
Peab paika.
Mõne päeva eest pidas Suurbritannia peaminister
ajaloolise kõne Ukraina parlamendile.
Ta põhimõtteliselt kordas Winston Churchilli sõnu.
Ta ütles, et see on Ukraina hiilgavaim tund,
nagu Churchill kirjeldas
2. Maailmasõja algaastaid Suurbritannia parimaks hetkeks.
Suurim probleem Ukraina puhul on viimastel nädalatel olnud
Euroopa sõltuvus Venemaa energiast.
Ostes naftat ja gaasi Venemaalt,
rahastavad Lääs, Saksamaa ja teised riigid Putini sõda
ning julgustavad Putinit. See peab lõppema.
See kahjustab Saksamaad ja teisi riike,
kuid minu meelest on see paljuski võtmeteema.
See ei lõpeta konflikti,
kuid võib edaspidiseks Putini tiibu kärpida.
Usun, et Ukraina olukord mõjutab kõike.
Nagu Naumann ütles, on sel suur mõju majandusele
inflatsiooni ja kütuse, nafta, toidu, energia
ja elektrihindade tõusu kaudu.
Sellel on edaspidi ka poliitilisi tagajärgi
näiteks valimiste kaudu.
Lisaks on siin Põhjalas, Soomes ja Rootsis
kasvanud plahvatuslikult toetus NATO-liikmelisusele.
Enamik kodanikest toetab nüüd NATO-liikmelisust.
Riigid esitavad oma liikmetaotluse tõenäoliselt kahe nädala jooksul.
See on märkimisväärne muutus mõtlemises
ja ka Idamere piirkonna võimutasakaalus.
Naaseme selle juurde hiljem.
Loen ühe tsitaadi ajaloost, 1950. aastate keskelt.
Saksamaa liidukantsler Konrad Adenauer ütles Bundestagis
Pariisi lepingu teisel lugemisel:
"Seni kui me pole NATO-s," viidates Saksamaale,
"kui Nõukogude Liit ja USA hakkavad sõdima, oleme sõjatanner.
Aga kui kuulume NATO-sse, pole me enam lahinguväli."
Saksamaa pole lahinguväli. Ta kuulub NATO-sse.
Kas sellest õppetunnist on õpitud
ka Euroopa idaserva ja mujal?
NATO lubadus või õigemini garantii on see,
et maadest, kes on NATO liikmed, ei saa enam kunagi lahinguväljad.
See on meie pürgimus. Kuni oleme piisavalt tugevad,
et olla heidutuseks Venemaa sarnastele riikidele,
suudame täita oma lubadust ja seda ellu viia.
See on muidugi võimatu ilma USA-ta.
Eurooplastele, ja loen siia ka Suurbritannia,
kes pole enam EL liige,
on vältimatult vajalik,
et nende julgeoleku tagaks endiselt USA.
Geostrateegiliselt on Euroopat võimatu kaitsta
ilma Atlandi ookeani valitsemiseta.
Sel põhjusel oleme teineteisega seotud.
See side on asendamatu.
See on korvamatu ka ameeriklastele.
USA on merejõud ja peab kontrollima Euroopa rannikut.
Vastasel juhul ei jää nad selliseks suurriigiks nagu nad on.
Nad teavad seda. Mõned ekspresidendid eitasid seda,
kuid õnneks pole nad enam võimul.
Kindral Hägglund, teie elus oli ajajärk,
mil olite vastu Soome ühinemisele NATO-ga.
Ütlesite, et see ei taga tingimata Soome julgeolekut.
Viimases saates selgitasite, et see johtus murest,
et see nõrgendaks Soome riiklikku kaitset.
Nüüd kui Soome on koos Rootsiga seda tähtsat otsust tegemas,
kas seda võib teie meelest lähitulevikus oodata?
Kas Soome ja Rootsi
esitavad taotlused NATOga ühinemiseks
hoolimata Venemaa ähvardustest?
Venemaa on rõhutatult väljendanud, et sellel oleks tõsised tagajärjed.
Võiksin samuti püüda Konrad Adenauerit tsiteerida.
Ma pole päris kindel, kas see peab paika.
Temalt küsiti, mitu ameeriklast on vaja Euroopas,
et Saksamaad kaitsta. Ta vastas: "Üks,
peaasi, et ta võimalikult pea tapetakse."
See tähendab, et sel juhul osalevad teised riigid.
Teised NATO riigid on kohustatud kriisis osalema.
Sarnast mõtlemist võib leida ka Soome ja Rootsi liikmelisuses,
et pärast seda, kui meist on saanud liikmed,
oleme kindlad, et saame abi ja toetust,
kui meid ähvardatakse.
Geograafiliselt pole eriti palju riike, kes võiksid Soomet ähvardada,
ja sama tuleb välja ka siis, kui oma ajalugu uurime.
Muidugi hindame võimalust
praegu NATOga ühineda.
Kui kartsin, et Euroopa riikide desarmeerumine
nakatab ka Soomet, siis nüüd on see hirm alusetu,
kui kõik Euroopa maad oma kaitset tõhustavad.
Eriti kui arvestada Soome asukohaga Euroopa idapiiril.
Tal on Euroopa riikidest Venemaaga pikim piir.
See on tähtis ka NATO-le.
Soome valitsuse avaldatud julgeolekudoktriinis
rõhutatakse Soome partnerlust
Suurbritannia ja USAga.
Sellele juhitakse tähelepanu enne NATO-t puudutavat sektsiooni.
See räägib sellest, et Suurbritannia näitab end partnerina
Euroopa riikidele, keda ähvardab oht.
Sama on olnud ka ajaloos.
Milline on praegune roll olukorras, kus hetkel viibime?
Ütleksin, et ka Suurbritannias on olukord vastuoluline.
Hetkel on tegelikkus see,
et Euroopas möllab tõsiseim sõda pärast 2. Maailmasõda.
Ja nagu kindral Naumann vihjas, võib halvim alles ees oodata.
Kuid Suurbritannia kärbib täna kaitsekulutusi.
Meie armee on juba praegu väga väike.
Mere- ja õhujõud on tillukesed, võrrelduna sellega, mis nad olid,
ja neid kärbitakse veelgi. Kuigi Venemaa ründas Ukrainat,
pole keegi teinud ettepanekut kärbete peatamise kohta.
Kärped tuleks tühistada.
Kui Suurbritannia ühe Euroopa juhtiva riigina
ei suuda tühistama kaitseeelarve kärpeid
ning neid vastupidiselt suurendama ja looma relvajõude,
mis on Putini sarnastele heidutuseks, ei saa Suurbritannia kuigi usutav olla.
Oleme abiks olnud Soomele, teistele Euroopa riikidele ja Ukrainale,
aga peame aitama ka iseennast.
Kaalusime Challengeri tankide saatmist Poolasse
tankide asemele, mida Poola plaanib Ukrainale anda.
Meil on endalgi vaevu soomukeid. See on vastuoluline.
Ja lõpuks, olen ilmselt siin stuudios vähemuses,
kuid suhtun tõsise umbusuga NATO sõjalisse otsustavusse.
Tervitaksin Soome ja Rootsi ühinemist NATOga,
kuid kahtlen NATO valmiduses
saata sakslasi, britte, prantslasi ja teiste riikide sõdureid
Ida-Euroopa maadesse oma verd valama.
Loodetavasti ma eksin.
NATO riigid, eriti Lääne-Euroopas,
on kaua liberaliseerunud
ja hakanud kartma sõjalise jõu kasutamist.
On muidugi erandeid, kuid minu meelest pole NATO
vähemalt vaimselt nii tugev kui peaks.
Arvan, et Richardi tähelepanek väga karm, kuid realistlik,
kui mõelda teiste riikide kaitsele.
Teoorias ja lepingutes on lihtsam öelda, et pühendume.
Aga just seepärast on Soome säilitanud üldise relvateenistuse.
Meil pole illusioone.
Oleme alati arvanud, et Soomet kaitsevad Soome sõduri.
Kuid me ei saanud abi, kui NSVL Soomet ründas.
Meil ei piisanud relvi ja igasuguseid muid asju.
Meil on sellest halbu mälestusi.
Mind huvitab ka see, mis suunas NATO arenemas on.
See pole üksmeelne. Seal on igasuguseid riike.
Seal on põhja dimensioon ja Kesk-Euroopa.
Lisaks on seal Türgi, mis praegugi Küprost okupeerib.
Samuti on ülitähtis Euroopas USA huvid säilitada.
See on tulevikus otsustav.
Kui USA pöörab oma pilgu täiesti Hiinasse ja Kaug-Itta,
oleme hädas. Seepärast on ülimalt oluline näidata,
et oleme valmis end ise kaitsma
ja suuname 2% riigieelarvest kaitsesse.
Pooled maadest seda ei tee.
Kindral Naumann.
Ma pole täiesti nõus Richardiga
eurooplaste valmisoleku suhtes teineteist kaitsta.
Mainiksin,
et Putinil õnnestus teha midagi, mida me ei osanud oodata.
Ta ühendas eurooplased nägema, et tuleb panustada kaitsesse.
Isegi sakslased, kes olid nii rahuarmastavad kui vähegi võib,
annavad oma toe valitsusele,
kes teatas 100 mlrd eurosest lisaeraldisest kaitsesse.
Valitsus teatas samuti, et suunab 2% SKPst kaitsesse.
Ja kui uurida inimeste valmidust,
oleme näinud eeskujusid, mis näitavad minu meelest vastupidist.
Olin sõjalise komitee esimees,
kui NATO osales esmakordselt Kosovo õhuoperatsioonis.
Meid oli 19 riiki. Paar ei teadnud, mis Kosovo on,
kus see on ja mida see tähendab.
Kõik teadsid selle kirjapilti, kuid selle suhtes oli konsensus.
Kuid riigid olid üksmeelsed.
Nad seisid ühel rindel 78 päeva, kuni Milosevic alla andis.
Ja oleme näinud vastavaid asju.
Näiteks Saksamaa sotsiaal- demokraatide kaitseminister Struck,
kes ütles ilma sügava strateegilise oskusteabeta,
et Saksamaad kaitstakse Hindukušis.
Selle tulemusel olid Saksa sõdurid 20 aastat Afganistanis.
Ja nad võitlesid seal. Nad ei kaevanud kaeve nagu arvati.
Nad osalesid lahinguis.
Ja enamik liitlastest on nõus, et mitte kõige halvemini.
Usun, et kui olukord nõuab, siis eurooplased teavad,
et nad peavad üksteist kaitsma. Ma ei kahtle hetkegi,
et kui Soome ühineks NATOga ja küsiks sakslastelt:
"Kas oleksite valmis kaitsma Soomet Soome-Venemaa piiril?",
ütleks suur enamus 'jah'.
Kas tohin kommenteerida? Ka mina teenisin Afganistanis
sakslaste kõrval. Nad olid tõesti suurepärased.
Aga kõik need sõjad, Kosovo õhuoperatsioon,
Afganistan, Iraak, ilmselt kõik sõjad, kus oleme osalenud,
kui Falklandi sõda ja Korea sõda välja jätta,
pole toonud kaasa ohtu, et rünnatakse meie territooriumi.
Eksisteeris muidugi terrorirünnakute oht Iraagist ja Afganistanist.
Ühegagi neist polnud seotud sellised ohud,
millega Putin meid sihib, eriti tuumaoht.
See on NATO maadele tohutu heidutus osalemise vastu.
Milosevic ei ähvardanud Saksamaad või Suurbritanniat.
Ta poleks meie vastu midagi suutnud.
Loodan, et eksin, aga minu meelest on nüüd teine olukord.
Milosevic ei ähvardanud Saksamaad, selge.
Aga seda tähtsam on, et NATO otsustas ühiselt tegutseda,
isegi kui ohtu polnud. Ja selle tuumarelva suhtes,
kritiseerin kõiki Saksamaa poliitikuid,
kes pidevalt korrutavad: "Kardame Putini tuumarelvi."
Teame, et tal on neid palju,
aga mida rohkem ütleme: "Me nii väga kardame",
seda rohkem me teda julgustame.
Tuleks öelda: "Teame, et sul on tuumarelvi,
aga meie vastus teeks ka Venemaale lõpu peale."
Unustamata ka mõlemapoolset heidutust.
Küsimus kindral Hägglundile.
Kui uurida asju,
millest kindral Naumann ja kol Kemp rääkisid,
siis üks silmapaistvamaid probleeme on see,
et riigid pole ühtselt pühendunud kaitseeelarve suurendamisele.
Prantsusmaa pole tutvustanud 100 miljardi eurost lisasüsti kaitsesse.
Suurbritannia hoopis kärbib kaitsekulusid.
Holland rentis Saksamaalt 18 Leopardi soomukit,
ega hankinud neid kõva jõu saamiseks
ja võimaluseks neid vajadusel kasutada.
Eelmises saates mainisite muret seoses Soomega.
Soome tahab säilitada oma rahvusliku kaitse,
aga kas ta jääb sama otsustavaks ka NATO liikmena?
Kindlasti kaitseme end eelkõige ise.
Meil on väga kõrgetasemeline kaitse ja hea ettevalmistus,
ütleksin, et mitmes mõttes Euroopa parim.
Sõjalise perspektiivi kõrval
on arvestatud näiteks tsiviilelanike ja majanduse kaitsega.
See saab alati esmane olema.
Mida paremini hakkama saame,
seda tõenäolisemalt toetust saame.
Seda näeb praegu Ukrainas.
Nad on iga nädal oma võitlusele üha rohkem toetust saanud.
Nii on riigid altimad aitama neid,
kes isegi hästi hakkama saavad.
Seepärast olen üsna lootusrikas selle suhtes,
et Soome suudab end üsna pikalt ise kaitsta.
Aga loomulikult, kui meil on 1300 km piiri,
ei suuda me 5-miljonilise rahvastiku relvajõududega
kaitsta iga kolgast.
Nii et abi oleks siis äärmiselt teretulnud.
Ja lisaks muidugi tuumarelva aspekt.
Meid võidakse ähvardada tuumarelvaga väga kergelt,
kui me pole USA vihmavarju all.
Tõsi. - Ja Briti ja Prantsusmaa.
Brittide, prantslaste ja teiste, keda pole mainitud.
Minu meelest kasvab tulevikus
ka Arktika regiooni tähtsus.
Seepärast on otsustava tähtsusega, et Soome ja Rootsi liituksid NATOga.
Kui vaatame Norrat, Barentsi merd
ning Venemaa rakette ja allveelaevu Koola poolsaarel,
võib see tulevikus tulipunktiks saada,
kui Hiinas ja Kaug-Idas avaneb põhjas uusi mereteid.
Minu meelest on suur oht tulevikus see,
et sõda venib.
Inimesed harjuvad sellega teatud mõttes või küllastuvad.
Arvan, et see võtab veel suve
puhkuste ja koolivaheaegade tõttu.
Aga kui tuleb sügis,
saavad majandusraskused olema äärmiselt karmid
eriti väikese- ja keskmisepalgalistele
kütuse, nafta, elektri, toidu- ja kõige muu hindade tõttu.
See kasvatab otsustajate survet lahendusi otsida.
Kui lõpetame ka, nii nagu peaksime,
gaasi ja nafta impordi Venemaalt,
tõstaks see vägagi tõenäoliselt
bensiini ja teiste naftatoodete importi Lähis-Idast.
Ja siis oleksime äkitselt varasemast sõltuvamad
maadest nagu Iraan ja Iraak
ja nii jõuamegi Lähis-Itta.
Vihma käest räästa alla.
Kol Kemp, viitasite varem
Vene importenergiast loobumisele.
Euroopa ei saa seda siiski lihtsalt katkestada
ja asuda teisi kanaleid kasutama.
Ei pruugi olla taristut või allikaid,
kui puudub vastav infrastruktuuri.
Küsingi kindral Naumannilt.
Viitasite poliitilisele tahtele Saksamaal,
et kui midagi juhtub, siis Saksamaa toetaks Soomet.
Sama toetust näeme praegu arvamusküsitlustes ka Ukrainale.
Aga mis juhtub,
nüüd kui Venemaa ja Hiina leppisid veebruaris kokku,
et Hiina hakkab Venemaalt varasemast rohkem importima
energiat, tuumakütust ja maagaasi?
Kohe, kui need voolama hakkavad,
paraneb Venemaa positsioon läbirääkimistel Euroopaga
ja ta võib kasutada seda palju rohkem kui praegu.
Saksamaa sõltus Venemaast kolmes valdkonnas -
kivisüsi, nafta ja gaas. Kuid asusime tegutsema,
erinevalt paljudest teistest Euroopa maadest, kes on endiselt sõltuvad
vene gaasist nagu meie, näiteks Itaalia.
Nad ei tee midagi. Meie vähemalt oleme tegutsema asunud.
Vene nafta osakaal on langetatud 8 %-le, kivisütt enam ei impordita.
Gaasi osakaal oli 55 %, ja oli absurdne see nii kaugele lasta.
Nüüd on see kahandatud 35 %-ile. Aasta lõpuks on see vaid 15 %.
Oleme seega samme astunud.
Jälgime Hiina ja Venemaa kokkulepet huviga.
Nafta ja gaasi eksport Hiina nõuab juhtmeid,
ja neid ei ehitata üleöö, isegi mitte hiina töötajate abil.
Ootame ja vaatame.
Teeme uued kalkulatsioonid, kui Venemaa sanktsioonide all kannatab.
Venemaa ja Putin on oma tegevusega loobumas jõulisest rollist,
mis Venemaal oli, kui ta osales globaalses süsteemis.
Venemaast saab väga vaene riik,
kui meie sanktsioonid praeguses tempos jätkuvad.
Saame näha, kas Putin elab selle üle või mitte.
Kol Kemp, üks võimalus, millest telgitagustes räägitakse,
on see, et Kreeka taastab merealuse gaasijuhtme
Küprose kaudu Iisraeli.
See võiks lahendada probleemi vähemalt osaliselt.
Kas see oleks teostatav?
Kas see tekitaks Venemaa poolt mingi reaktsiooni lõunas?
Alternatiive on mitmeid.
See on üks neist. Teised on Aadria meri ja Põhja-Aafrika.
Ja lisaks on meretransport USAst.
Need kõik on toimivad alternatiivid, mis võivad Euroopat aidata.
Ja ma ei tahtnud vihjata,
nagu vene energiast sõltuks üksnes Saksamaa.
Minu meelest on tähtis uurida erinevaid alternatiive.
Loodan, et maade juhid uurivad kõikvõimalikke kanaleid,
vabanemaks sõltuvusest Venemaast,
mitte üksnes energia valdkonnas. Kõiges.
Loodan, et sanktsioonid mõjuvad, nagu kindral Naumann ütles.
Aga ilmselt tekib kiusatus,
kui Putin on Donbassi operatsiooniga enda meeles ühele poole saanud.
Seejärel teatab ta tõenäoliselt, et on valmis rahuks.
Siis tekib Euroopa juhtidel
ja president Bidenil ilmselt suur kiusatus sanktsioone leevendada.
Nad tahavad naasta normaalsusse.
Sanktsioonid mõjutavad nende endigi majandust.
Nad tahavad leevendada sanktsioone nii pea kui võimalik.
See oleks suur viga, sest see oleks Putinile taas roheline tuli
oma pürgimuste jätkamiseks Ukrainas.
Sanktsioonide leevendamine julgustaks teda jätkama.
Liigume järgmise teema juurde. Prantsusmaal olid äsja valimised.
See oli märkimisväärne asi.
Küsin Timo Soinilt, kes on meie paneelis endine poliitik.
Jah. Keegi peab olema.
Just. Võitjaks osutus Emmanuel Macron,
ja üsna kindlate tulemustega,
kuigi Marine Le Pen ei jäänud kaugele maha.
Prantsusmaal tulevad peagi ka parlamendivalimised.
Sellel saab olema märkimisväärne mõju mitte üksnes Prantsusmaale,
vaid ka tervele Euroopale ja ka mujale.
Kuidas näete olukorra arengut?
Macron võitis üsna selgelt,
aga mitte oma geniaalsuse tõttu,
vaid seepärast, et kõik hääletasid Le Peni vastu,
kuigi arvud olid 52...
umbes 58 protsenti 42 vastu.
Aga parlamendivalimised on hoopis midagi muud.
Macroni parteil on praegu lihtne enamus,
aga see kaotatakse, mitte üksnes Marine Le Peni tõttu,
vaid ka vasakäärmusliku Mélenchoni tõttu.
Märkimisväärseim tulemus võib olla see, et traditsioonilised parteid,
nagu gollistid, kristlikud demokraadid ja sotsialistid
on peaaegu kadunud.
See saab olema märkimisväärne.
Ja poliitiliselt on meil olnud alles kahed valimised.
Esiteks võitis Orbán ja seejärel Macron.
Tulemas on terve rida valimisi,
näiteks Rootsis, Poolas ja mujal.
Usun, et poliitilised tulemused saavad olema märkimisväärsed,
nafta, energia ja kõige muu sellega seonduva hindade tõttu.
Suurendusklaasi all saab olema eriti Itaalia.
Draghi valitsuses on praegu kõik parteid
peale Itaalia vendade partei.
Minu meelest on see selline minestrone supp,
mis vaevalt vastu peab.
Kui mõtleme, mida Draghi eile europarlamendis ütles,
et majandusrataste pöörlemiseks tuleb võtta ühist laenu;
et tuleb ühiselt laenu võtta uueks relvastumiseks
ja sõja ühiskondlikest tagajärgedest üle saamiseks.
Aga kust võtta laenu ja millise intressiga?
Macron on teinud sama ettepaneku. - Jah.
Itaaliast ja Prantsusmaast moodustub ehk uus võimutandem.
Ja Suurbritannia on nüüd väljas.
Mõistan Brexitit ja olin isegi selle poolt.
Aga meie siin Põhjalas kaotasime väga hea liitlase.
Nüüd on alles veel meie ja hollandlased,
sest Saksamaa kohta ei tea enam. Neil oli kombeks korda hoida.
Kindral Hägglund,
nagu Timo Soini ütles,
on konservatiivsed parteid toetust kaotamas.
Näib nagu konservatiivsed parteid Euroopa Liidus
on juba üsna kaua, tegelikult alates 1960. aastaist,
nad on üsna kaua mänginud
liberaalse vasaktiiva agenda raames,
isegi äärmusliku vasaktiiva,
kes on pea kõigis EL organeis võimu haaranud.
Kuidas leida tasakaalu, nii et eurooplaste väärtused
ilmuksid taas nähtavale Euroopa institutsioonides,
mis peaksid peegeldama ühiskondi, mida nad esindavad?
Ma pole poliitik ega saa kunagi olema.
Nii et võite suu puhtaks rääkida.
Seda peaks tegelikult küsima kelleltki teiselt.
Muidugi on olnud väga suur nihe.
Minu meelest olid Prantsusmaa valimised selles mõttes tähtsad,
et Macron toetab NATOt ja Euroopa kaitset.
Võimalik, et lisaks Itaaliale
õnnestub tal kaasata ka Saksamaa
ehitama mingit oma kaitset
Euroopa Liidu territooriumil.
Kui Macron oleks kaotanud
ja Le Pen, kes lubas,
et Prantsusmaa lahkub NATOst
ja muud sellist.
Ma pole nii pessimistlik tuleviku suhtes
pärast Prantsusmaa valimisi,
kui oleksin olnud, kui oleks võitnud Le Pen.
Kindral Naumann.
Kui mõtlen, mida te kõik ütlesite Itaalia ja Prantsusmaa soovi kohta
Euroopa Liidu ühise võlakoorma suhtes,
näitab see taas, et poliitikud ei mõtle kunagi midagi uut välja.
Draghi ja Macroni idee pole midagi uut.
See eeldaks uut seadusandlust
ja eurooplaste lepingute muutmist.
Kas nad saavad selleks liikmesriikide enamuse toetuse?
Kahtlen kõvasti, et ei saa.
Saksamaa on ideele vastu olnud. - Jah.
Praegune liidukantsler oli paar aastat Saksa rahandusministriks.
Ta peaks teemaga väga kursis olema.
Tema meelt kergelt üleöö ei muuda.
Lisaks tuleb ta sotsialistlikust parteist.
Nad ei maksa meeleldi teiste eest.
Neile meeldib, et teised maksavad nende eest.
Ma pole selle suhtes kuigi pessimistlik.
Seda ideed pakutakse regulaarsete intervallide järel.
Nad suutsid lüüa väikese mõra
koroona-seadusandlusse.
Riigid nõustusid mingil määral jagama vastutust
laenude ja ülesehitusrahade osas.
Seda põhjendati olukorra unikaalsusega.
Ühine laen Euroopa kaitse ehituseks vaevalt toetust leiab.
Liikmesriigid haaravad tõenäoliselt kinni
rahvusparlamentide pühast graalist,
milleks on õigus oma eelarvele. Nad ei loobu sellest nii kergelt.
Teile pakub ilmselt kergendust, et Brexit on möödas, mitte alles ees.
Euroopa sündmused mõjutavad siiski alati ka Suurbritanniat.
Tulemused ulatuvad kaugele.
Mis meeleoludega vaatab Suurbritannia
Euroopa olukorra arenemist?
Suurbritannia ei vaata seda vaid ühe silmapaariga.
Minusarnased inimesed, kes toetasid Brexitit,
vaatavad seda ja on rõõmsad, et me enam ei osale.
Peaaegu iga EL pressiteatega
muutuvad Brexiti põhjused üha ilmsemaks.
Minu meelest on üks neist üha suurenev pürgimus
luua Euroopa kaitsejõud.
Minu meelest oleks see NATO-le äärmiselt hävitav
ja nõrgendaks NATOt veelgi.
Selle monstrumi loomine, nagu mina seda näen,
näib olevat üks Macroni lemmikprojekte.
Aga Suurbritannias on ka palju neid,
kes tahavad naasta EL-i.
Usun, te kui Tööpartei järgmised valimised võidab,
ja Boris Johnsoni võimult tõukab, kui ta niikaua võimul püsib,
nähakse Suurbritannias pürgimusi tagasi EL-i naasta.
Sama käib ka osade konservatiivsete poliitikute kohta.
Kõik Konservatiivide partei juhikandidaadid, kui Johnson loobub,
on Brexiti vastu.
Minu meelest eksisteerib oht, vähemalt minu vaatevinklist,
võimalik, et soomlased tervitaksid meie taasühinemist,
aga minu meelest eksisteerib oht, et meid püütakse tagasi viia.
See poleks kindlasti kerge. Võimalik, et EL ei taha meid tagasi.
On erinevaid tundmusi.
Johnson põhimõtteliselt juhtis Brexitit toetavat liikumist.
Vaevalt see johtus tema pühendumusest,
vaid pigem poliitilisest oportunismist.
Ta oleks sama hästi võinud teist seisukohta toetada.
See käib kõigi Konservatiivide partei juhttegelaste kohta.
Suurbritannias toetab suur osa poliitikuid ja valitsusametnikke
tihedamat integratsiooni või taasühinemist.
Briti Konservatiivide partei on lõppude lõpuks vasakpartei.
Neil on mõningaid paremtiiva omadusi.
Vähemalt pole see olnud vastu Euroopa vasaktiiva agendadele
pärast 1968. a.
Järgmine küsimus läheb Timo Soinile.
Rootsi peaminister Magdalena Andersson
tegi üsna karmi avalduse
pärast vägivaldseid märuleid.
Viga sai üle saja politseiniku.
Ta ütles: "Segregeerumisel on lastud nii kaugele minna,
et Rootsis on tekkinud paralleelseid kultuure.
Elame samas riigis, kuid täiesti erinevates reaalsustes."
Ta põhimõtteliselt tunnistas, et Rootsil pole õnnestunud
immigrante ühiskonda integreerida.
Muidugi on Rootsis ka neid immigrante,
kes on hästi integreerunud, kuid neid on vaid väike vähemus.
Kas sama probleemi näeb lisaks Rootsile ka mujal?
See on väga tähtis teema.
Veel kolme aasta eest poleks ma oma kõrvu uskunud,
kui Rootsi peaministri suust midagi sellist oleksin kuulnud.
See oleks olnud ennekuulmatu.
Nüüd on nad saanud kõrvakiilu tõelt,
milliseks Rootsi ühiskond on muutunud, eriti teatud piirkondades.
Isegi politsei ei või enam kõikjale minna,
eriti öösel, aga ka päevavalguses.
Arvan, et rootslaste mõõt on täis.
Tasub täheldada, et näiteks Taanis,
kärpis just sotsiaaldemokraatlik valitsus
karmi käega immigratsioonipoliitikat.
See näitab, et süsteem on läbi kukkunud.
See on väga raske, sest taustal on ideoloogast motiveeritud mõte,
et võtame nad siin vastu
ja kõik sulanduvad ja aktsepteerivad Rootsi heaoluriigi väärtused.
See ei lähe nii.
Enamik neist tahab endist elu jätkata.
Kui integratsioonipoliitikas pole oldud piisavalt karmid,
mis on väga raske, sest tänapäeval saab nii kergelt
rassisti, ksenofoobi või naistevihkaja sildi,
kui lihtsalt tervet mõistust esindad.
See käib enamiku Lääne demokraatiate kohta.
Ja selle taustal on poliitilised motiivid.
Ja kui võrrelda asüülitaotlusprotsessi praegu,
siis maksame näiteks Türgile miljardeid selle eest,
et too hoiaks pagulaslaine oma piiride sees.
Kuid Poolale ei maksta pennigi,
ja seal on nüüd kolm miljonit Ukraina pagulast.
Kui olin välis- ja Euroopa asjade minister, räägiti,
et asüülitaotlemisse arendatakse kvoodisüsteem.
Aga keegi ei räägi enam kvootidest nüüd,
kui Eurooppa on täis ukrainlasi.
See on mingil moel hiilimas inimeste teadvusse,
et midagi on viltu. Oleme valmis ukrainlasi aitama.
Nad näevad välja nagu meie. Nad on samast piirkonnast.
Nende kultuur on piisavalt sarnane.
See on raske poliitilise korrektsuse ajastul,
kui üks Twitteris postitatud vale sõna
võib viia töökoha kaotamiseni
ministri, ametniku või kindralina,
nagu on nähtud Saksamaal, Soomes ja eri maailma paigus.
Ja siia peab tulema muutus.
Ma pole päris kindel, kas see peab paika.
Kui jälgin Saksamaa meediat ja kuulan Saksa poliitikuid,
sai Poola EL-i raha
kompensatsiooniks 3 miljoni pagulase vastuvõtmise eest.
Ma lihtsalt küsin. Ma ei tea kindlalt.
Kui räägime väljakutsetest, mida Rootsi peaminister toonitas,
kas midagi sarnast on näha ka Saksamaal?
Ei. - Mitte samal määral.
Mitte samal määral ja ka mitte pagulaste seas.
Oleme harjunud paari dekaadi vältel sellega,
et suuruselt teine Türgi linn asub Saksamaal.
Selle nimi on Berliin.
Mida võiks integratsioonis teisiti teha?
See pole meil õnnestunud.
Minu meelest on viga arvata, et on võimalik integreerida selline hulk.
Paljud immigrandid Aafrikast ja Aasiast
elavad endiselt teatud määral väljaspool ühiskonda.
Neid sallitakse ja aidatakse,
kuid neist ei saa osa Saksamaa ühiskonnast.
Mõte sulandumisest ja integreerumisest oli viga.
Sellest võivad Saksamaale probleemid areneda.
See võib saada probleemiks ka teistele Euroopa maadele.
Ja kui vaadata veidi kaugemale tulevikku,
ja kui kõik märgid Aafrikas saavad teoks,
tuleb Euroopasse veel suur pagulaslaine.
See võib kasvada
oodatust kiiremini Urkaina sõja tõttu.
Ukraina ja Venemaa olid suurimad nisutootjariigid.
80% nende nisust läks Põhja-Aafrikasse, Egiptusse,
Somaaliasse, Eritreasse ja mujale kontinendil.
Ja kui seda enam pole, siis mis sellele järgneb? Näljahäda.
Ja nälg tekitab migratsiooni.
Soomel on integreerumine minu meelest hästi õnnestunud.
Kuigi meil on protsentuaalselt palju vähem immigrante
kui Rootsis.
Aga üldiselt võttes meil selliseid probleeme pole
nagu näiteks Göteborgis või Malmös.
Meil on mingeid jõuke,
peamiselt noori töötuid mehi,
kes omavahel kaklevad.
Aga ma ei mäleta, et oleks olnud meeleavaldusi või muud sellist.
Nad on üsna hästi integreerunud.
Võtame näiteks somaallased.
Meil on palju Somaalia pagulasi. Soome on nad vastu võtnud.
Olen käinud Mogadishus ja näinud sealset eluolu.
Pean ütlema, et kartsin veidi, et meil tekib raskusi
nagu Mogadishus,
kus pidime liikuma soomustatud sõidukites jms.
Aga nad on integreerunud.
Paljud bussijuhid või taksojuhid on somaallased
ja räägivad soome keelt.
On tähtis, et nad kuuluksid ühiskonda,
õpiksid ära keele ja järgiksid riigi reegleid.
Paljud araablased mõtlevad ja usuvad näiteks,
et naine on mehe omand,
selles mõttes nagu maastur, kana või muu selline.
Nad on osa mehe omandist.
See ei sobi eriti Soome ühiskonda.
Või üldse Lääne ühiskonda.
Meil ajas valitsus aastaid multikultuurilisust.
Peaminister David Cameron tegi kunagi üsna sarnase,
pöörase avalduse nagu Andersson.
Cameron ütles, et multikultuursus on meil nurjunud. See on tõsi.
Suurbritannias on suuri linnu ja rajoone,
mis on immigrantide getod,
3. või 4. põlvkonna immigrantidele, aga siiski.
Üks näide on Birmingham. Ma ei tea täpseid arve,
aga mõningail juhtudel
pole elanike enamuseks põlised britid.
Selliseid piirkondi on kogu riigis.
Ja nagu siin juba mainiti, on meilgi piirkondi,
kuhu politsei ei saa ega taha minna.
Minu meelest on probleem fundamentaalne.
Selle juured lähtuvad sellest, et ütleme "britid on kohutavad".
Tean, et meid peetakse ignorantseteks,
mida samuti oleme, aga arrogantseteks.
Kuid ütleme, mina mitte, aga paljud britid ütlevad,
et britid on kohutavad. Meil olid orjad ja impeerium
ja oleme ühed hullematest. Mäletan seda juba lapsepõlvest.
See pole midagi uut. See on kestnud aastakümneid.
Ütleme immigrantidele: "Tulge! Ärge olge nagu meie!
Olge nii nagu olite oma riigis. Oleme kõige õelamad inimesed."
Me ei saa öelda: "Tulge ja sobitage end siia,
sulanduge meie kultuuri, võtke omaks meie kultuur."
Me ei saa seda öelda, sest räägime endast halba.
Miks peaks see julgustama kedagi brittidele sarnanema ja integreeruma?
See on fundamentaalne probleem,
mis algas vasakpoolsest õpetusest koolides ja ülikoolides.
See on üha kasvanud ja vallutanud kogu meie ühiskonna.
Kas see sõltub õpetusest?
See ilmnes peamiselt õpetuses koolides ja ülikoolides,
isegi väga noorte laste seas.
Täna õpetatakse neile,
et kui oled valgenahaline, oled olemuselt õel.
Lapsed peavad kirjutama esseesid valgenahalisuse kurjusest.
See pole haruldane.
Aga see läheb kaugemalegi.
Seda on aetud kaua erinevates riigi organites.
Meil pole olnud samasuguseid märuleid nagu Rootsis.
Meil on olnud palju korrarikkumisi.
Meil esineb palju mõrvu ja kuritegevust.
Neid teevad muidugi ka põliselanikud, aga suhtarv on palju kõrgem.
See mõjutab tegelikult kõike.
Seda levitavad telekanalid, eriti BBC.
See on imbunud kogu ühiskonda.
Minu meelest on mõned poliitikud ärganud selle suhtes,
et see on probleem ja see üksnes kasvab.
Sama on nähtud ka Prantsusmaal ja mujal.
Saateaeg hakkab lõppema.
Paluksin kõigilt lõpetuseks analüüsi lähinädalate kohta
meie järgmise saate eel. Kindral Naumann.
Ootan ärevusega 9. mai Võidupäeva Venemaal.
Ja loodan, et tuleb
vähemalt esialgne relvarahu
ning vägivaldsused Ukrainas peatuvad.
Ma ei arvagi, et see tähendaks sõja lõppu.
See tähendab vaid pausi Putinile jõudude kogumiseks,
ja ta võib seejärel uuesti üritada.
Peame seega olema valmis
ka edaspidi ühtse rindena vastu panema
Putini harrastatavale jultunud vägivallale
ja seaduserikkumistele,
isegi kui see tähendaks, et sõja sarnane olukord jätkub kaua.
Kas järgmiseks on Moldova? - Ma ei usu.
Kindral Hägglund.
Usun, et oleme siirdumas uude maailmakorda,
kus Lääne domineerimine lõpeb,
ning kus mh esitatakse väljakutse
demokraatia ja võrdõiguslikkuse aadetele.
Modernse valge mehe koorem,
kui Kiplingi tsiteerida,
on olnud maailma demokratiseerimine.
Ja meie juhtpositsioon on lõppemas.
See kestis tegelikult vaid umbes 200 aastat.
Veel 18. sajandil
oli Hiina SKP suurem kui kogu läänemaailmal kokku.
Vahepeal on olnud vaid lühike etapp, kus oleme maailma valitsenud.
See on nüüd lõppemas.
Meid on vaid veidi üle miljardi.
Hiinlasi, indialasi ja moslemeid
on igaüht sama palju kui meid.
Maailmapoliitika gravitatsioon
on meie käest ära nihkumas.
Minu ennustus on kahjuks, et saabuva kuu ajal,
ja ehk pärast sedagi,
klobib Putin Donbassis raskelt Ukraina armeed,
peamiselt kahurväega ja seejärel maavägedega.
Usun, et Venemaa teeb Donbassis kiireid edusamme,
ehk mitte veel enne 9. maid, aga siiski piisavalt,
et Putin võiks võitu kuulutada.
Usun, et ta püüab liikuda lõunas ka Odessa suunas.
Olen kindraliga nõus, et selles tuleb mingi paus.
See võidakse rüütada relvarahusse või siis mitte.
Pausi järel hammustab Putin Ukrainast veel ühe ampsu.
See on minu prognoos.
Kas Soome kuulub peagi NATOsse?
Loodan, et Soome ja Rootsi saavad teha vajalikud otsused
ja taotlevad liikmestaatust.
See tuleks kiiresti ära teha
enne USA vahevahlimisi.
Mul on tunne, et vahevalimistel tuleb suur muutus.
See mõjutab USA kõrval... - Ka kogu maailma.
Euroopat ja tervet maailma. Meie aeg on otsas.
Aitäh, kindral Naumann, kindral Hägglund,
kol Kemp ja Timo Soini.
Aitäh, head vaatajad!
Kohtumiseni kuu aja pärast Euroopa stuudios! Kena õhtut!
Tõlge: Monika Jaaguri
Lähis-Ida, tsivilisatsiooni hälli, on tuntud iidsetest aegadest
ühe maailma keerukaima ja konfliktseima regioonina.
See rahvaste, uskude, võimude ja mõjude mitmekülgne kobar
võib vahel jääda mõistatuseks ka kõige targematele.
Iga minut pommitatakse meid informatsioonitulvaga,
millest osa peab paika, kuid enamik on ebatäpne.
TV7 Iisrael kutsub vaatama ja kuulama tippeksperte,
kelle enamik on osalenud poliitika koostamisel,
mis täna Lähis-Ida vormib.
Vaata teisipäeviti ja reedeti internetis Jeruusalemma stuudiot,
kus sisu on tõesti oluline.
JERUUSALEMMA STUUDIO TEISIPÄEVITI JA REEDETI 20.30
Muud TV7 toodangut ja artikleid
leiate meie kodulehel aadressil www.tv7israelnews.com